Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/324/18
Провадження №: 2/332/3914/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. 
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Сапунцова В.Д.,
при секретарі судового засідання: Горбань Є.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:
Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 26.09.2011 року підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 4300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 договору. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил корстування платіжною карткою.Заявою відповідача підтверджується той факт, що вінбув повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.3 договору для банку передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частини договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 31.12.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 117000,00грн., яка складається з наступного: 4591,55грн. – заборгованість за кредитом, 112408,45грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону при розірвання даного договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. В зв`язку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 117000,00грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1762,00грн.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2018 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені у повному обсязі, а саме з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.09.2011 року у загальній сумі 117000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4591,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 112408,45 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1762,00 грн. 
Ухвалою суду від 13.07.2026 вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
21.07.2026 представник відповідача Логачов В.В. через систему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, обставини отримання 26.09.2011 року картки АТ КБ «Приватбанк» «Універсальна» (55 днів пільгового періоду) з кредитним лімітом в розмірі 4300,00 грн не заперечується відповідачем. Позовну заяву було подано 01.02.2018 року і розрахунок боргу було зроблено станом на 31.12.2017 року і за цей час позивач здійснив більш ніж двадцятикратне збільшення заборгованості з тіла кредиту за рахунок нарахування відсотків, пені і штрафу. При цьому з витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (55 днів пільгового періоду), встановлено, що базова процентна ставка на момент укладання угоди становила 2,5% на місяць, що дорівнює 30% на рік . При цьому, в позовній заяві не зазначається яка процентна ставка застосовувалась до умов договору з відповідачем і яка застосована в розрахунку. В наданому до позову розрахунку, позивач в період з червня 2012 року по серпень 2014 року застосовує процентну ставку для нарахування відсотків у розмірі 20,4 %, з вересня 2014 року по березень 2015 року застосовує процентну ставку 34,8 %, а з квітня 2015 року по грудень 2017 року застосовує процентну ставку 43,2%. Вочевидь, що позивачем двічі здійснено збільшення процентної ставки з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року, що окрім розрахунку підтверджено і витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (55 днів пільгового періоду), згідно якого: Процентна ставка: до 01 вересня 2014 року 2,5% на місяць (30% річних), з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року включно - 2,9% на місяць (34,80% річних). З 01 квітня 2015 року по 31 січня 2016 року включно – 3,6% на місяць (43,20% річних). Також, позивач здійснював збільшення нарахованої комісії та пені, а саме з 50 грн збільшив до 100 грн з жовтня 2014 року, що відображено у розрахунку заборгованості. Збільшення розміру відсотків та комісії і пені не погоджувались між сторонами, то відсутні підстави для нарахування таких сум та стягнення їх з відповідача. Також, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним окремо проводилось нарахування відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом та на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Крім того, укладеним між сторонами договором, в тому числі Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки. З огляду на викладене в межах заявлених позовних вимог, визначена при укладенні договору процентна ставка – 30 % річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Тарифів Банку, як про це стверджує позивач, оскільки без дотриманням вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Щодо застосування строку позовної давності Також, зазначаємо, що договір укладено 26.09.2011 року строком на один рік. Строк договору сплинув 26.09.2012 року. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Таким чином, строк позовної давності для позивача розпочався з 27.09.2012 року та сплинув 27.09.2015 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 01.02.2018 року. Тож, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості з пропущеним строком позовної давності, про що заявляємо у даній заяві, та вважаємо за необхідність застосування наслідків звернення до суду з пропуском позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цим Відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог позову, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні. 
Від представника позивача в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Від представника відповідача – адвоката Логачова В.В., в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача ОСОБА_1 , обставини та вимоги, викладені у відзиві на позов та інших письмових документах відповідача підтримує. 
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до заяви № б/н від 26.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1 висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді.
Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов`язки. 
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.12.2017 має заборгованість у розмірі 117000,00 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитом – 4591,55 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 112408,45 грн. (а.с. 5-6), що позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн.
Нормативне обґрунтування прийнятого судом рішення.
Відповідно до частин 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Анкета-заява позичальника від 26.09.2011 не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
Також, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того,зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.09.2011 шляхом підписання анкети-заяви.
Разом з цим, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам, оскільки Кредитний договір, укладений між сторонами, не має присвоєного номеру, хоча у довідці зазначено, що вона відноситься до договору № SAMDN52000067103083, при цьому, зазначена довідка містить підпис особи без ініціалізації: не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові підписанта, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.09.2011, шляхом підписання анкети-заяви (а.с. 7).
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 26.05.2021 по справі № 207/345/20.
Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладений 26.09.2011.
Для здійснення операцій по кредитному рахунку відповідачу було видано платіжну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої встановлено до квітня 2015 року.
Згідно розрахунків, долучених позивачем, вбачається, що відповідач певний час належним чином виконував зобов`язання за договором, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з довідкою банку, виданою ОСОБА_1 платіжна картка має строк дії до квітня 2015 року.
Однак, оскільки судом не було встановлено, що Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи були підписані ОСОБА_1 , відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 26.09.2011, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що момент перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором почався з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту – з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту, тобто з червня 2014 року. З позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 01.02.2018, згідно штампу вхідної кореспонденції суду (а.с. 1). Відтак, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строки позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 15.01.2021 по справі № 494/366/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.09.2011, а тому позов АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставним, не доведеним в судовому засіданні та таким, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.
Повне судове рішення складено 15.09.2026.
Учасники справи:
позивач: Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ЄДРПОУ 14360570;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . 

Суддя В.Д. Сапунцов