ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1476/25 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/818/221/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Гєрцика Р.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2025 року у справі №619/1476/25 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду у розмірі 66941,67 грн.
Позовна заява мотивована тим, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Як зазначено у позові, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальним послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати житлово-комунальних послуг.
Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати наданих послуг станом на 01.02.2025 у боржниці виникла заборгованість у сумі 66941,67 грн, яка утворилася за період з 01.05.2021 по 31.01.2025, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 16729,44 грн; за послугу з постачання гарячої води у розмірі 6019,40 грн; за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 58,80 грн; за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 43,17 грн; інфляційні втрати у розмірі 37,16 грн; 3 % річних у розмірі 14,40 грн, а всього – 22902,37 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1035,88 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник КП «Харківські теплові мережі» Шевченко В.Я. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2025 року в частині, що стосується розміру суми боргу, яка підлягає стягненню за отримані та неоплачені послуги з теплопостачання; стягнути з відповідачки заборгованість у повному обсязі у розмірі 66941,67 грн, а також судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірах 3028,00 грн і 4542,00 грн відповідно.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача та завдало йому майнових втрат у розмірі 47067,30 грн.
Порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на думку апелянта, полягає в тому, що суд, посилаючись на Довідку від 11.07.2022 №7713-50001855263 про взяття відповідачки на облік як внутрішньо переміщеної особи, безпідставно ототожнив її тимчасову відсутність у житловому приміщенні з відсутністю обов`язку оплачувати послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим зменшив розмір заборгованості.
На думку представника позивача, такий висновок є помилковим, оскільки суд фактично ототожнив поняття користування житловим приміщенням із користуванням житлово-комунальною послугою з постачання теплової енергії, хоча чинне законодавство не пов`язує обов`язок споживача щодо оплати зазначеної послуги виключно з його фактичним проживанням у житлі.
Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, споживач не звільняється від оплати послуги за період своєї тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна). Відтак сама по собі довідка про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи не є підставою для звільнення її від обов`язку оплачувати послугу з постачання теплової енергії.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції помилково послався на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, який втратив чинність 09 листопада 2019 року. Оскільки позовні вимоги стосуються заборгованості, що виникла за період з 01 травня 2021 року по 31 січня 2025 року, застосуванню підлягали положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. На думку апелянта, застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, є підставою для скасування рішення.
Також звертає увагу на те, що навіть положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, на які послався суд, не передбачали права споживача не оплачувати послуги з постачання теплової енергії у зв`язку з його тимчасовою відсутністю, оскільки відповідне право поширювалося на комунальні послуги, крім постачання теплової енергії. Робить висновок, суд неправильно витлумачив і застосував зазначені норми.
Крім цього, посилається на підпункт 7 пункту 43 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690, відповідно до якого споживач має право на неоплату вартості відповідних послуг лише за умови звернення до виконавця із заявою та надання документів, що підтверджують його тимчасову відсутність.
За твердженням представника позивача, відповідачка із заявами про проведення перерахунку вартості послуг до КП «Харківські теплові мережі» не зверталася та жодних документів, передбачених Правилами №690, підприємству не подавала. При цьому суд першої інстанції встановив зазначену обставину, однак не надав їй належної правової оцінки та безпідставно врахував довідку внутрішньо переміщеної особи як достатню підставу для зменшення суми заборгованості.
З огляду на викладене вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.

Крім того, до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий ОСОБА_1 , у якому вона зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки вона не є споживачем спірних послуг, не перебуває у договірних відносинах із позивачем та не має обов`язку сплачувати заборгованість за послуги, які фактично не отримувала.
Вказує, що твердження позивача про те, що вона не зверталася до КП «Харківські теплові мережі» із заявами щодо тимчасової відсутності та не подавала підтверджуючих документів, не відповідає матеріалам справи. Посилається на те, що 24.11.2024 направила позивачу електронний лист, у якому повідомила про непроживання за спірною адресою та просила здійснити перерахунок вартості послуг з гарячого водопостачання, додавши довідки про взяття її та дітей на облік як внутрішньо переміщених осіб.
Зазначає, що Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, регулюють відносини у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, а тому не можуть застосовуватися до правовідносин щодо постачання теплової енергії та гарячої води. Також вважає, що обов`язок звернення до виконавця послуг покладається на споживача, яким вона не є.
Посилається на те, що КП «Харківські теплові мережі» листом від 29.11.2024 відмовило у проведенні перерахунку та запропонувало надати довідку АТ «Харківобленерго» про відсутність споживання електроенергії, хоча така вимога не передбачена чинним законодавством. Вказує, що отримала відповідь АТ «Харківобленерго» про неможливість видачі такої довідки, оскільки вона не є власником особового рахунку та не перебуває у договірних відносинах щодо електропостачання.
Також зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив факт її незвернення до позивача, оскільки не врахував її звернення від 24.11.2024 та Довідку внутрішньо переміщеної особи від 31.03.2022 №7716-7000094141. Посилається на постанову Харківського апеляційного суду від 07.04.2025 у справі №621/4988/23, у якій, на її думку, зроблено висновок про неможливість споживання особою послуг за адресою, де вона фактично не проживає у зв`язку з перебуванням за іншим місцем як внутрішньо переміщена особа.
Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на її ім`я. Зазначає, що відповідно до довідки про нарахування та оплату послуг від 07.08.2024 особовий рахунок належить ОСОБА_2 , а доказів його переоформлення на неї позивач не надав. Посилається також на відповідь КП «Харківські теплові мережі» від 09.05.2025 №13-52/3612, згідно з якою зазначений особовий рахунок на її ім`я не переоформлювався.
Вказує, що саме ОСОБА_2 є власником квартири, на його ім`я відкритий особовий рахунок та саме він здійснював оплату послуг, зокрема відповідно до квитанції від 21.01.2022 на суму 3547,65 грн. Вважає, що саме з ОСОБА_2 у позивача виникли договірні відносини щодо постачання теплової енергії та гарячої води, а доказів укладення договорів між нею та КП «Харківські теплові мережі» матеріали справи не містять.
Зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на договірних правовідносинах, однак позивач не довів виникнення у неї відповідних зобов`язань. Посилається на те, що відсутність письмового договору не звільняє особу від оплати лише у разі фактичного користування послугами, проте таких обставин щодо неї не встановлено.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, який втратив чинність до спірного періоду, а тому посилання суду на його положення є безпідставними.
Також зазначає, що її реєстрація за спірною адресою з 18.11.2016 не підтверджує фактичного проживання та споживання комунальних послуг. Вказує, що вона ніколи не проживала у квартирі, не перебувала у сімейних відносинах із власником житла ОСОБА_2 та не набула права користування цим приміщенням.
Посилається на те, що після переїзду у березні 2022 року до Чернівецької області вона отримала статус внутрішньо переміщеної особи, а тому фактично не могла користуватися послугами за спірною адресою. Зазначає, що на підтвердження цих обставин надала додаткові докази: квитанції про оплату інтернет-послуг, документи щодо отримання поштової кореспонденції, листування з органами влади та інші документи.
Вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив період заборгованості, оскільки не врахував дату набуття нею статусу внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце її проживання.
Також зазначає, що судом неправильно визначено розмір заборгованості, оскільки не враховано проведені позивачем перерахунки та оплату, здійснену ОСОБА_2 . На її думку, правильний розмір заборгованості за період з 01.05.2021 по 11.07.2022 становить: за послугу з постачання теплової енергії – 13192,24 грн, за послугу з постачання гарячої води – 5932,53 грн, що також впливає на розмір інфляційних втрат, 3 % річних та судових витрат.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив Довідку Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 23.04.2024 №02-22/2200, оскільки вона лише містить інформацію про зареєстрованих осіб за адресами, де утворилася заборгованість, але не підтверджує наявність боргу саме у неї.
Отже, відповідачка зазначає, що не користувалася спірним житловим приміщенням, не отримувала послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, не має договорів із КП «Харківські теплові мережі», особовий рахунок оформлений не на неї, а договірні відносини існують між позивачем та ОСОБА_2 . У зв`язку з цим вважає, що вона не є належним відповідачем у справі та не повинна нести відповідальність за зобов`язаннями іншої особи.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, відповідно до ст.367 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка у період з 01.05.2021 по 11.07.2022 була споживачем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, а тому зобов`язана оплачувати їх вартість. Суд зазначив, що за вказаний період утворилася заборгованість, на яку підлягають нарахуванню інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України.
Суд врахував довідку про взяття відповідачки на облік як внутрішньо переміщеної особи, однак зазначив, що вона не надала належних доказів непроживання за місцем реєстрації у період з 01.05.2021 по 11.07.2022. Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність письмового договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати фактично отримані послуги, якщо між сторонами виникли відповідні правовідносини.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20.04.2016 №6-2951цс15, суд зазначив, що обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг може виникати із закону та фактичних дій сторін.
Також суд вказав, що законодавством передбачена можливість звільнення від оплати окремих комунальних послуг у разі тимчасової відсутності споживача за умови подання відповідної заяви та підтверджуючих документів, однак відповідачка із такими заявами до позивача не зверталася.
Доводи відповідачки про те, що вона не є власником квартири та не є належним відповідачем, суд відхилив, зазначивши, що це не позбавляє її права у подальшому звернутися з вимогами до власника житла в порядку регресу.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнув з відповідачки заборгованість за період з 01.05.2021 по 11.07.2022 за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентське обслуговування, а також інфляційні втрати та 3 % річних на загальну суму 22902,37 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Висновки суду є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем), та фізичною або юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідачка є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі», оскільки на її ім`я за зазначеною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Довідкою №02-22/2200 Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 23.04.2024 надано інформацію за адресами боржників за оплату послуг опалення та гарячого водопостачання, зокрема зазначено, що у відповідачки наявна заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11).
Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, залишок заборгованості відповідачки станом на 01.02.2025 становить 65345,78 грн (а.с.5).
Відповідно до відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування за послугою з постачання теплової енергії та за послугою з постачання гарячої води, заборгованість відповідачки за період з 01.05.2021 по 31.01.2025 становить 1544,33 грн (а.с.6).
Згідно з відомістю, на заборгованість, що виникла за період з 01.05.2021 по 31.01.2025, відповідачці нараховано 3 % річних у розмірі 14,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 37,16 грн (а.с.7).

Обов`язок споживача своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, був передбачений статтею 162 ЖК України, яка була чинною у спірний період, а також статтями 9, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII.

За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме щодо стягнення частини заявленої заборгованості. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у разі їх фактичного споживання. При цьому суд врахував довідку про взяття відповідачки на облік як внутрішньо переміщеної особи, однак зазначив, що вона не надала належних і допустимих доказів не проживання за місцем реєстрації у період з 01.05.2021 по 11.07.2022. У зв`язку з невиконанням відповідачкою обов`язку щодо оплати спожитих послуг суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за вказаний період за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентське обслуговування, а також інфляційних втрат і 3 % річних на загальну суму 22902,37 грн, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому доводи апеляційної скарги про безпідставне врахування судом першої інстанції довідки внутрішньо переміщеної особи та відмову у стягненні всієї заявленої суми заборгованості є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на фактичне споживання відповідачкою наданих позивачем послуг, відповідно до пункту 4 частини другої статті 11 ЦК України між сторонами виникли правовідносини щодо надання та отримання зазначених послуг, а у відповідачки – грошове зобов`язання з їх оплати, якому кореспондує право кредитора, передбачене частиною першою статті 509 ЦК України, вимагати сплати коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) об`єкта нерухомого майна або, за згодою власника, інша особа, яка користується таким об`єктом, отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені відповідними договорами.

Відповідно до підпункту 1 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За положеннями пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право не оплачувати вартість комунальних послуг (крім послуги з постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, а у визначених законом випадках – управителів, та проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Відповідачкою до суду першої інстанції було подано Довідку від 11.07.2022 №7713-5001855263, відповідно до якої вона є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що унеможливлює споживання послуг позивача за спірною адресою (а.с.24).

Крім того, до відзиву на позовну заяву було долучено копію заяви від 24.11.2024, адресованої КП «Харківські теплові мережі», у якій ОСОБА_1 просила здійснити перерахунок плати за послугу з постачання гарячої води, починаючи з березня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , щодо трьох осіб, а також припинити нарахування плати за зазначену послугу, що спростовує доводи апеляційної скарги позивача (а.с.38).

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року, з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій до дати припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, визначеного наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, щодо споживачів та/або членів їхніх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку або іншій уповноваженій співвласниками особі в паперовій чи електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів.

Оскільки відповідачка зверталася до КП «Харківські теплові мережі» як до постачальника послуг із повідомленням та наданням доказів, що підтверджують її відсутність у житловому приміщенні, в якому вона є споживачем теплової енергії, то відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року, якою забороняється стягнення заборгованості з 24 лютого 2022 року, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за період з 11.07.2022 по 31.01.2025.

Таким чином, суд першої інстанції правильно стягнув із відповідачки на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентське обслуговування, а також інфляційні втрати та 3 % річних виключно за період з 01.05.2021 по 11.07.2022 на загальну суму 22902,37 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, належним чином визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягали застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку відповідно до вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України. Підстави для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують. Тому відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 липня 2026 року.

Головуючий – 
В.Б. Яцина
Судді - 
Р.В. Гєрцик

Ю.М. Мальований.