Справа № 439/1406/26
Провадження № 3-зв/439/2/26
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року    місто Броди
Суддя Бродівського районного суду Войтюк Т.Л., за участю секретаря судового засідання Бойко О.І. розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Тетяни Василівни про відвід судді Бродівського районного суду Львівської області Петейчука Богдана Михайловича від розгляду справи про адміністративне правопорушення,
в с т а н о в и в:
У провадженні Бродівського районного суду Львівської області знаходиться справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 (справа № 439/1406/26, провадження № 3/439/649/26).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.06.2026 року справа передана на розгляд судді Петейчуку Б.М.
21.07.2026 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Т.В. надійшла заява про відвід судді Петейчука Богдана Михайловичавід розгляду справи №439/1406/26.
В обґрунтування доводів поданої заяви захисник покликається на те, що наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді. А саме, судове засідання з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення у відносноі ОСОБА_1 було призначено на 21 липня 2026 року о 09 год. 10 хв. Під час розгляду справи, суддею було з`ясовано питання про визнання вини ОСОБА_1 щодо адміністративного правопорушення, на що останній пояснив: що не визнає своєї вини, оскільки від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся. Під час дослідження відео запису події того дня, судом було зупинено відео запис та наголошено безпосередньо ОСОБА_1 про те, що останній дає неправдиві покази та вводить суд в оману. Оскільки це не являється дійсністю ОСОБА_1 виявив недовіру до судді та його упередженість до його особистості. Зазначає, що поведінка судді, яка спрямована на порушення прав та свобод учасників справи, порушення суддею приписів чинного законодавства та основоположних принципів та засад судочинства, та зокрема принципу правової визначеності, є грубим нехтуванням гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Під час розгляду заяви про відвід судді Петейчука Б.М., особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , заявив відвід судді Войтюк Т.Л. 
Слід зазначити, що у разі заявлення судді відводу з підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК України, його розглядає інший суддя цього ж суду у порядку, встановленому в ст.81 КПК України.
Заявлення відводів судді, який розглядає відвід іншому судді, а отже, не здійснює повноваження судді у розгляді справи про адміністративне правопорушення, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді у справі, Кримінальним процесуальним кодексом не передбачено.
Аналогічна позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.06.2016 №223-1650/0/04-16 «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні».
Суддя Бродівського районного суду Львівської області Петейчук Б.М. подав заяву про розгляд заяви про відвід без його участі, у задоволенні відводу просив відмовити.
Дослідивши зміст заяви та надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка передбачає поняття «відвід судді» та порядок розгляду заяв про відвід (самовідвід), тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до частин 1, 2 ст.80 КПК України відвід судді може бути заявлений на підставах, передбачених ст.75 КПК України.
За змістом цієї норми суддя не може брати участь у провадженні, якщо: він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; брав участь у цьому провадженні, як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; сам особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.
Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Крім того, ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.
Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що, відповідно до закону, суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи, або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Згідно з ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Суд зауважує, що для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він невмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Аналіз доводів заяви про відвід свідчить, що адвокат просить під час вирішення питання відводу, надати оцінку процесуальним діям, висловлюванням і поведінці судді. 
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, думка судді щодо певного юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Будь-яких доказів на вчинення суддею дій, які б свідчили про прояви упередженості чи небезсторонності, заявником не зазначено, а по своїй суті, підстави для відводу судді зводяться до незгоди ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Покликання захисника на те, що поведінка судді, яка спрямована на порушення прав та свобод учасників справи, порушення суддею приписів чинного законодавства та основоположних принципів та засад судочинства, та зокрема принципу правової визначеності та порушує право на захист ОСОБА_1 не знаходить свого підтвердження.
Суд наголошує, що звичайне небажання сторони щодо розгляду його справи конкретним суддею, не може слугувати підставою для відводу, адже суддя у даній справі визначений з дотриманням вимог закону і будь-яких обставин, які б вказували на його упередженість або безсторонність не встановлено.
Викладені адвокатом Коваленко Т.В. міркування не доводять існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Петейчука БМ., а, відтак, підстав для задоволення заяви про відвід не вбачається.
Керуючись ст. 75, 80 КПК України, ст. 279, 283, 294 КУпАП, суд
у х в а л и в:
У задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Тетяни Василівни про відвід судді Бродівського районного суду Львівської області Петейчука Богдана Михайловича – відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя     Т.Л. Войтюк