П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3936/25
Провадження № 22-ц/4815/919/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмольчука В.С. на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року, ухваленого в складі судді Кушнір О.Г., дата складання повного тексту рішення 25 лютого 2026 року, у справі № 562/3936/25

в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року  ОСОБА_1  звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 
Позов обґрунтований тим, що відповідач є батьком доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01 вересня 2025 року вона продовжує навчання у Національному університеті «Острозька академія» на денній формі навчання за спеціальність «Комп`ютерні науки» для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр», у зв`язку з чим не має можливості самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної підтримки від батьків. 
Термін закінчення навчання – 31 грудня 2026 року. 
Стверджує, що відповідач має можливість надати достатню матеріальну допомогу дитині на час навчання, оскільки є працездатним та служить у лавах ЗСУ та отримує регулярний дохід. 
Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання, дочки у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі позивач вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що з 01 вересня 2025 року існують інші правовідносини між сторонами, інша оплата за навчання і суд мав би це врахувати а не покликатися на добровільну сплату аліментів у твердій грошовій сумі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається в Національному університеті «Острозька академія» з 01 вересня 2025 року до 31 грудня 2026 року на денній формі навчання, уклавши договір №КН Упр/2025-4469 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців в Національному університеті «Острозька академія» за спеціальність «Комп`ютерні науки» для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр», загальною вартістю навчання 67500 грн.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року в справі №562/2582/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 21 листопада 2022 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Відповідно до наданої органами ДВС інформації від 29 грудня 2025 року на примусовому виконанні у Теребовлянському відділі Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області перебуває виконавче провадження №70971607 з примусового виконання виконавчого листа Здолбунівського районного суду Рівненської області №562/2582/22 від 01 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 21 листопада 2022 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання та станом на 01 грудня 2025 року заборгованості зі сплати аліментів немає.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ч.1 ст. 198 СК України).
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.ч.1, 2 ст. 199 СК України).
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Із матеріалів справи убачається, що звернувшись у листопаді 2022 року із позовними вимогами позивач скористалася своїм правом на отримання аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання у твердій грошовій сумі до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Рішення суду є чинним та перебуває на примусовому виконанні.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Із тексту позовної заяви убачається, що її доводи фактично зводяться до зміни способу виконання судового рішення від 29.12.2022 з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки донька сторін продовжила навчання у Національному університеті «Острозька академія» для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр», а загальна вартість навчання значно збільшилася.
Строк навчання з 01 вересня 2025 року до 31 грудня 2026 року. Станом на листопад 2025 року ОСОБА_3 23 років не досягла.
Кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають - суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та інших.
Враховуючи, що одержувачка аліментів звертаючись із позовом про стягнення аліментів на повнолітгю дитину, що продовжує навчання за інший період, внаслідок здорожчання такого навчання, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.
Із позовними вимогами щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу, з підстав передбачених статтею 192 СК України, не зверталася, що є ефективним способом захисту та забезпечить поновлення порушених прав та інтересу.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що внаслідок зміни способу стягнення аліментів буде збільшений і розмір стягуваних аліментів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Інші докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмольчука В.С. залишити без задоволення.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року залишити без зміни. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 20.08.2026 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.