Справа № 183/1674/26
№ 2/183/798/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею – 30,1 кв. м, житловою – 15,9 кв. м,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач-1), ОСОБА_2 (надалі – позивач-2), ОСОБА_3 (надалі – позивач-3) звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 03 лютого 1999 року відповідно до розпорядження міськвиконкому №1 від 28 січня 1999 року отримали у спільну сумісну власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 змінювала прізвище та наразі ОСОБА_3 .
Відповідно до домової книги від 04 березня 1999 року позивачі були зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Відповідно до технічного паспорта, квартира за адресою: АДРЕСА_1 розташована на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового та має загальну площу – 30,1 кв. м, житлову – 15,9 кв. м. На зворотній стороні технічного паспорта міститься реєстраційний напис, посвідчений бюро технічної інвентаризації м. Сіверськодонецьк, про те, що зазначена в свідоцтві квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в «Бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що здійснено реєстраційний запис у реєстрову книгу за № 762 від 02 березня 1999 року.
Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-ІХ місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району було перейменовано на місто Сіверськодонецьк.
06 грудня 2025 року позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, проте, отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 827144340 від 31 грудня 2025 року, з посиланням на ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141.
Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 03 березня 2026 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову у виді свідоцтва, технічного паспорта та домової книги.
13 травня 2026 року до суду надійшли нотаріально посвідчені копії доказів.
Постановленою судом ухвалою від 18 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами, висновує таке.
З дослідженої судом, засвідченої Пахниць Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за № 257, копії свідоцтва № 8 про право власності на житло від 03 лютого 1999 року встановлено, що Відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 30,1 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 28 січня 1999 року № 1. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 762 02 березня 1999 року /а.с.44/.
З дослідженої судом, засвідченої Пахниць Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за № 259, копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна – 30,1 кв. м, житлова – 15,9 кв. м), відомостей про власників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 /а.с.45-46/.
Також, з належним чином засвідчених копій: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 /а.с.23/, свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 /а.с.23 зворот/, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 /а.с.22 зворот/ встановлено, що ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
З досліджених копій паспортів громадян України – позивачів, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що: ОСОБА_1 з 19 серпня 1993 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.17-18 зворот/, з 25 серпня 2022 року місце проживання/перебування позивача-1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.19/; ОСОБА_2 з 19 серпня 1993 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.14-15 зворот/, з 25 серпня 2022 року місце проживання/перебування позивача-2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.16 зворот/; ОСОБА_3 з 15 липня 2009 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та 16 березня 2017 року знята з реєстрації за вказаною адресою /а.с.20-21/, з 04 серпня 2022 року місце проживання/перебування позивача-3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.21 зворот/.
31 грудня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Олефіренко О. О., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, при розгляді заяви від 06 грудня 2025 року за реєстраційним номером 70376347 прийнято рішення №82714340 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови вказано те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження /а.с.24/.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.
Позивачами право власності набуте у 1999 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорта видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1999 рік – Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів-1, 2 підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право.
Щодо частки позивачів у праві власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток) позивачів, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на вищевказане майно. 
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,1 кв.м, житловою площею 15,9 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення
Повне судове рішення складене та підписане 17 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивач-1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_3 ; 
позивач-2 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_3 ;
позивач-3 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_4 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя         Д. О. Парфьонов