ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/11798/23 Головуючий суддя І інстанції Яковлева В. М.
Провадження № 22-ц/818/523/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року        м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Люшні А.І., Пилипчук Н.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми,-

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_2 - адвокат Бочкарь Роман Віталійович через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30 листопада 2017 року, а саме 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 25 жовтня 2019 року по 07 вересня 2023 року в розмірі 592 (п`ятсот дев`яносто два) 72 доларів США.
Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2017 року позивач надала у позику відповідачу грошові кошту у сумі 5100 доларів США, з умовою їх повернення до 30 січня 2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було власноручно написано розписку. Станом на день подачі позову кошти відповідач позивачу не повернула. 
У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідача, позивач у березні 2019 році була змушена звернутися до суду для стягнення заборгованості в судовому порядку. Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики у розмірі 5100 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за період з 31 жовтня 2018 року по 24 жовтня 2019 року у розмірі 264,50 доларів США Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення оскаржила відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 27 червня 2023 року 
Постановою Полтавського апеляційного суду заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року залишено без змін. Таким чином заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у справі № 638/3233/19 набрало законної сили. Не зважаючи на те, що рішення суду набрало законної сили, відповідач свої зобов`язання за договором так і не виконала, рішення суду також на даний час не виконує. Відповідно до статтей 526, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється його належним виконанням. Таким чином, ухвалене заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у справі № 638/3233/19 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. 
На даний час заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у справі № 638/3233/19 не виконано взагалі. 
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 5100,00 доларів США. 
Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за період з 31 жовтня 2018 року по 24 жовтня 2019 року, яка була вказана в заочному рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у справі № 638/3233/19, то за період після 24 жовтня 2018 року по 07 вересня 2023 року, відповідно до вимог чинного законодавства, на непогашену заборгованість продовжують нараховуватися штрафні санкції. 
Відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 592,72 долара США = 857,22 - 264,50 доларів США. 
Розрахунок здійснено з урахуванням раніше стягнутого за рішенням суду.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 12 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3%річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно в розмірі 224 долари США 26 центи.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом стягнуто з неї штрафні санкції за прострочення невиконання вимоги сплати боргу по копії розписки, які в досудовому порядку до неї у передбачений законом спосіб, взагалі не пред`являлись, оригінал боргового документу не надавався, рахунок на сплату коштів не надавався, що безумовно вказує не прострочення кредитора у якого є підтвердження права вимоги, а не як в даному випадку.
Вказує, що у суду не було підстави вважати факти, що потребували доведення встановленими та посилатись у винесеному рішенні на принцип преюдиції.
Посилаючись на принцип преюдиції та незаконне рішення що набуло законної сили, суд першої інстанції, проігнорувавши мої численні клопотання у справі, в тому числі про допит особи, від імені якої заявлялись позовні вимоги, стягнув з мене штрафні санкції за нібито прострочення невиконання вимоги сплати боргу по копії розписки, які в досудовому порядку до мене, у передбачений законом спосіб, взагалі не заявлялось, оригінал боргового документу не надавався, рахунок на сплату коштів не надавався, що безумовно вказує на прострочення кредитора, що вказує на безпідставність, у будь якому випадку, заявлених до мене вимог.
Натомість, у справі, на рішення у якій суд першої інстанції посилається як на таке що має преюдиціальне значення, у зв`язку з тим, що воно винесене (в першій інстанції взагалі заочно через порушення мого права на доступ до суду) завдяки імітації правосуддя шляхом зговору сторони позивачів з суддями корупціонерами, одна з яких, до речі на сьогодні вже перебуває на лаві підсудних за отримання хабара, питання підтвердження звернення до мене за сплатою за пред`явленим борговим документом, в досудовому порядку, у передбачений законом спосіб, судами взагалі не досліджувалось! Також, суддями корупціонерами, у справі на яку посилається суд першої інстанції у оскаржуваному мною рішенні, мені булло відмовлено у задоволенні клопотання про проведенні експертизи пред`явленої до суду копії розписки, названої в рішенні борговим документом. Отже, у суду першої інстанції НЕ було підстави вважати факти що потребували доведення встановленими та посилатись у винесеному рішенні на принцип преюдиції щодо них.
Також, судом не було надано належної оцінки наданим мною в судовому засіданні поясненням, в тому числі, щодо наступного: НЕЗАКОННО шляхом фальшування документів, приватним виконавцем у зговорі зі злочинцями, було викрадено з охоронюваної стоянки та РОЗГРАБОВАНО (в моєму автомобілі знаходились грошові кошти в розмірі 8000 доларів США та 50000 тисяч грн., цінні речі, в тому числі срібна іконка та срібний ланцюжок мого брата, документи, ключі від чотирьох об`єктів нерухомості). Пізніше, в зговорі зі злочинцями з сетаму, було зімітовано проведення аукціону, та мій автомобіль за безцінь було привласнено шахраями. Таким чином, суд НЕ міг врахувати рішення, як зазначено в рішенні, не виконаним, адже злочинці пограбували та привласнили мої кошти та речі на суму, що мінімум втричі перевищує суму зазначену в долученій ними копії розписки.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що встановлені судом фактичні обставини, позивач звертаючись до суду, з вимогою про стягнення на його користь з відповідача 3,0 % річних не врахував положення Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022р. строком на 30 діб (в подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, та діє на час ухвалення рішення по даній цивільній справі) та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому з відповідача на користь позивача за невиконання грошового зобов`язання за договором позики підлягає стягненню 3,0 % річних, за період часу з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно в розмірі 224,26 доларів США.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 07 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. 
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Судом встановлено, що заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року позов задоволено
30.11.2017 р між позивачем, ОСОБА_2 , та відповідачем ОСОБА_1 , було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 взяла у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5100,00 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 30.01.2018 р., що підтверджується оригіналом розписки з підписом ОСОБА_1 .
Вирішуючи спір по суті та надаючи правову оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що наявність у позивача ОСОБА_2 оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у борг, та волевиявлення відповідача у строк до 30.01.2018 р. повернути борг, так і невиконання останньою даного боргового зобов`язання.
Надаючи аналіз змісту боргової розписки від 30 листопада 2017 року, суд першої інстанції вказав, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, їхні паспортні дані, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_1 про отримання вказаних коштів від ОСОБА_2 із зобов`язанням їх повернути в обумовлений розпискою строк.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики у розмірі 5100 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за період з 31 жовтня 2018 року по 24 жовтня 2019 року в розмірі 264,50 доларів США.
27 червня 2023 року постановою Полтавського апеляційного суду заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року залишено без змін. 
Таким чином заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у справі № 638/3233/19 набрало законної сили.
Водночас, згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.
Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Крім того, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Як вбачається вказаним рішенням з ОСОБА_1 стягнуто три проценти річних за період з 31 січня 2018 року по 24 жовтня 2019 року в розмірі 264,50 доларів США.
У даному позові позивач просить стягнути з ОСОБА_1 три проценти річних за період з 25 жовтня 2019 року по 07 вересня 2023 року.
Згідно наведеного у позові розрахунку розмір трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 25 жовтня 2019 року по 07 вересня 2023 року становить 592, 72 доларів США. 
Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де:[Сума боргу] – сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] – проценти річних; [Кількість днів] – кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] – кількість днів у календарному році. 
Період розрахунку: з 24 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 69 днів [Проценти] = 5 100,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 69 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 28,92 доларів США. Період розрахунку: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 366 днів[Проценти] = 5 100,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 153,00 доларів США. 
Період розрахунку: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 365 днів [Проценти] = 5 100,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 153,00 грн. Період розрахунку: з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 365 днів [Проценти] = 5 100,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) =153,00 доларів США. 
Період розрахунку: з 01 січня 2023 року по 07 вересня 2023 року - 250 днів [Проценти] = 5 100,00 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 250 (кількість днів) / 365 (днів у році) =104,79 доларів США. 
Разом:1415 днів – 592, 72 доларів США, 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. 
Зроблений та наведений позивачем розрахунок відповідачкою ОСОБА_1 жодними доказами не спростовано, контррозрахунку суду не надано.
Суд першої інстанції не погодився з розрахунком позивача, да здійснив власний розрахунок.
Вираховування 3 % річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% річних / 100% х кількість днів / кількість днів у році.
При розрахунку 3% річних у межах заявлених позовних вимог за період з 07.09.2020 по 23.02.2022, суд виходить із такого розрахунку.
3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 5 100 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, з 07 вересня 2020 року до 23 лютого 2022 року, що становить 145 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Тобто, 5 100,00 доларів США х 535 днів х 3 : 100 : 365 = 224,26 доларів США.
Враховуючи наведене, суд дійшов до обґрунтованого висновку про неправомірне стягнення з відповідач на користь позивача інфляційних втрат, та трьох відсотків річних за період з 07.09.2020 по 23.02.2024 року, оскільки згідно положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності за стягнення таких заходів грошової відповідальності, нарахованих з 24 лютого 2022 року.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена в його постанові від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21 (провадження № 61-134св25). У зазначеній справі, за позовом фізичної особи до фізичної особи про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних втрат, касаційний суд дійшов висновку про неправомірне не врахування судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, стягнувши на користь позивача платежі, передбачені статтею 625 ЦК України, а також передбачений умовами договору позики штраф за час дії в Україні воєнного стану.
Доводи скарги про відсутністю преюдиції є безпідставними, оскільки чинним заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2019 року, у справі №638/3233/19 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.
Місцевим судом встановлено, що 30.11.2017 р між позивачем, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 , було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 взяла у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5100,00 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 30.01.2018 р., що підтверджується оригіналом розписки з підписом ОСОБА_1 ..
Вирішуючи спір по суті та надаючи правову оцінку наданим сторонами доказам місцевий суд дійшов висновку, що наявність у позивача ОСОБА_2 оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у борг, та волевиявлення відповідача у строк до 30.01.2018 р. повернути борг, так і невиконання останньою даного боргового зобов`язання.
Надаючи аналіз змісту боргової розписки від 30.11.2017 р суд першої інстанції вказав, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, їхні паспортні дані, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_1 про отримання вказаних коштів від ОСОБА_2 із зобов`язанням їх повернути в обумовлений розпискою строк.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2023 року зазначене рішення залишено без змін та зазначено, що вакту неодержання коштів від позивача відповідачем не доведено, що спростовує посилання у апеляційній скарзі на ці обставини.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у справі оригіналу розписки спростовуються матеріалами справи, а саме: том 1 сторінка 46 матеріалів справи.
Установивши на підставі належним чином оцінених доказів, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки позивач, виконала всі умови договору позики, що підтверджується наданою розпискою та не спростовано відповідачем, а відповідач, отримавши суму коштів, не повернула їх у повному розмірі у встановлений строк.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати залишаються за ним.
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 липня 2026 року.

Головуючий         В.Б. Яцина.

Судді колегії         А.І.Люшня.

Н.П.Пилипчук.