Номер провадження: 22-ц/813/2566/26 
Справа № 522/18290/23
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 року м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
відповідача Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області, представника Ясинецької Ю.А.,
від позивача ОСОБА_1 – не з`явились, 
від відповідача Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури – не з`явились, 
від відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України – не з`явились,
переглянувши справу №522/18290/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області, апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року у складі судді Федчишеної Т.Ю., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 18 вересня 2023 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року у справі №520/10099/16-к (набрав законної сили 15 вересня 2022 року) за результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016160480001410 від 13 квітня 2016 року, ОСОБА_1 визнаний не винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення; скасовано арешт автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2016 року, транспортний засіб повернуто власнику. 
Посилаючись на право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного застосування запобіжного заходу, визнання невинуватим по пред`явленому обвинуваченню з виправленням за недоведеністю в діях складу кримінального правопорушення, позивач ОСОБА_1 просив: 
стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500713,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. (т.1 а.с.1-3). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.120). 
Відповідач Державна казначейська служба України» позов не визнав, зазначивши у відзиві про безпідставне ототожнення Казначейства з Державою Україна, про необґрунтованість завдання моральної шкоди та її розміру, про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з органів, діями яких завдано шкоду (т.1 а.с.133-139).
Відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області позов не визнав, зазначивши у письмових поясненнях про не надання позивачем доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних страждань, а саме не надано доказів, що підтверджують вплив дії/бездіяльності ГУНП в Одеській області на життєвий уклад та стан здоров`я позивача, які були б наслідком дій правоохоронного органу. Презумпція наявності моральної шкоди в діючому законодавстві не передбачена, тому наявність моральної шкоди не може бути визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. У зв`язку з чим, в даному випадку діють положення статті 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування (т.1 а.с.157-163).
Відповідач Одеська обласна прокуратура позов не визнала, зазначивши у відзиві, що наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Позивач зазначає про незаконне перебування під слідством і судом тривало з 24 травня 2016 року (день повідомлення про підозру) по 15 серпня 2022 року (набрання законної сили виправдувальним вироком) та визначає розмір відшкодування 500713,00 грн., проте дані доводи є помилковими, так як строк перебування під слідством та судом, який покладено у розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди, переривався. З урахуванням переривання строку всього позивач перебував під слідством і судом упродовж 72 місяців 2 днів., тому вказана позивачем сума відшкодування шкоди є недоведеною. Крім того, позивачем не доведено й протиправність дій Одеської обласної прокуратури, а також причинний зв`язок між такими діями, якщо припустити їх наявність, та шкодою, наявність шкоди та її розмір. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. У письмових поясненнях додатково вказано про необхідність застосування у розрахунку розміру моральної шкоди в якості розрахункової величини 1600,00 грн., з огляду на що мінімальний розмір відшкодування, на який може претендувати позивач за перебування під слідством та судом упродовж 72 місяців 2 днів, становить 115307,00 грн. (т.1 а.с.175-183, 227-230).
Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надано відповідь на відзив прокуратури (т.1 а.с.233-234).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року позов задоволено; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500713,00 грн., витрати на правову допомогу 10000,00 грн. (т.2 а.с.18-30).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення суду.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.39-43).
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягнення з державного бюджету витрат на правову допомогу (т.2 а.с.51-57).
За змістом вимог апеляційних скарг незаконність і необґрунтованість рішення полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права.
В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці; підтримано викладене в суді першої інстанції обґрунтування позицій. 
У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Одеській області представник Унгуряну С.В. в інтересах ОСОБА_1 заперечив щодо змісту і вимог апеляційної скарги, підтримавши викладене в суді першої інстанції обґрунтування позиції (т.2 а.с.91-92). 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.
Вимоги про відшкодування шкоди заявлено з підстав Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01 грудня 1994 року, статті 1176 ЦК України, відтак, з огляду на обставини (факти), що обґрунтовують позовні вимоги, спеціальні підстави відповідальності тощо слід виходити з того, що право на відшкодування заявленої шкоди ОСОБА_1 пов`язує з окремим (спеціальним) деліктом. 
Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України). 
Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами та доповненнями), статтею 1 якого визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Статтею 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами та доповненнями) визначено перелік випадків виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом; такими випадками є: 1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1)встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2)закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4)закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами та доповненнями) у випадках, наведених у статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються моральна шкода. 
Кримінальне провадження №№12016160480001410 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, у відношенні ОСОБА_1 є завершеним ухваленням у кримінальній справі вироком Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року у справі №520/10099/16-к (набрав законної сили 15 вересня 2022 року), яким ОСОБА_1 визнаний не винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення; скасовано арешт автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2016 року, транспортний засіб повернуто власнику.
Таким чином, на час звернення у вересні 2023 року до суду з позовом у ОСОБА_1 було наявним право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виникнення права на відшкодування моральної шкоди, відповідно, не приймає доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції України щодо відмови у захисті права на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 як громадянину внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежують та порушують права громадян, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме постановлення виправдувального вироку суду. 
Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц).
Щодо ОСОБА_1 , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР випадок настав в силу ухвалення виправдувального вироку суду, відтак, правові підстави для задоволення заявлених ним вимог про відшкодування моральної шкоди наявні. 
Оскільки Закон від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Щодо визначення грошового відшкодування моральної шкоди.
Мінімальний розмір моральної шкоди законодавцем визначено виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом; цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 24 травня 2016 року (вручення повідомлення про підозру) по 15 серпня 2022 року (набрання законної сили вироком), що з урахуванням переривання складає 72 місяці 2 дні.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2025 року встановлено 8000,00 грн.
Таким чином, гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди є рівним 576533,33 грн. (п`ятсот сімдесят шість тисяч п`ятсот тридцять три гривни) (8000,00 грн. х 72 місяці 2 днів = 576533,33 грн.).
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зважив на доводи позивача щодо обґрунтування як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, оцінив надані докази, та, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог, що не є більшим за законодавчо гарантований мінімуму відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги ГУНП в Одеській області висновків суду щодо визначення до відшкодування моральної шкоди на рівні законодавчо гарантованого мінімуму не спростовують; правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
ОСОБА_1 судове рішення не оскаржує.
Шкода, право на відшкодування якої передбачено частиною 1, 2 статті 1176 ЦК України, Законом України №266/94-ВР, відшкодовується державою.
Держава Україна є учасником цивільних відносин, тому є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, таким органом є, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.
ОСОБА_1 як позивач вимоги про відшкодування шкоди правильно пред`явив до Держави Україна як до відповідача. 
Таким чином, виходячи з законодавчо встановлено порядку виконання рішень про відшкодування шкоди державою моральна шкода, що підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 державою, в її грошову виразі стягується з Держави як з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).
Відповідачем за вимогами ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є Держава Україна. Відтак, витрати на професійну правничу допомогу стягуються з Держави як з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дотримано.
Правові підстави для задоволення апеляційної скарги Казначейства щодо судових витрат відсутні.
Судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Закон про судовий збір»).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року про відкриття провадження у справі відстрочено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1816,80 грн. до ухвалення судового рішення.
Отже, з ухваленням судового рішення судовий збір в сумі 1816,80 грн. підлягає стягненню з ГУНП в Одеській області на користь держави.
В судовому засіданні 04 червня 2026 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами; надав представнику ГУНП в Одеській області, який з`явилася в зал судового засідання, можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи, навантаження, відпустки суддів, відрядження тощо ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 30 червня 2026 року, потому на 30 липня 2026 року, потому на 14 вересня 2026 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди – залишити без змін. 
Стягнути з Головного управління Національної поліції а Одеській області (код ЄДРПОУ 40108740) на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1816 грн. 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 14 вересня 2026 року. 

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова 

Є.С.Сєвєрова