ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 вересня 2026 року  місто Чернівці справа №718/1556/25
провадження №22-ц/822/758/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Лисака І.Н., Кулянди М.І. 
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Скорейко В.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Посилалося на те, що 21 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (у подальшому перейменоване в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач - АТ КБ «Приватбанк») укладено кредитний договір №CVF0GA00000036, за умовами якого позичальнику надано кредит в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених умовами договору.
21 червня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором, іпотекодержатель та ОСОБА_3 (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, предметом якого є майно – житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Станом на теперішній час наявна заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 26 150, 54 доларів США, яка складається з: 7 019, 79 доларів США за тілом кредиту; 13 690 доларів США заборгованість за процентами; 4 000 доларів США заборгованість по пені; 1 440 доларів США заборгованість з комісії.
06 квітня 2021 року банк звернувся з претензією кредитора до Заставнівської державної нотаріальної контори, яка була перенаправлена до Кіцманської державної нотаріальної контори. 01 червня 2022 року, 14 липня 2023 року, 15 березня 2024 року банком було надіслано претензії кредитора до Кіцманської державної нотаріальної контори.
28 березня 2024 року банком отримана відповідь від державної нотаріальної контори, з якої банк вперше дізнався, що спадкоємцем померлого іпотекодавця є ОСОБА_1 .
05 квітня 2024 року банк направив претензію кредитора до відповідачки, проте станом на теперішній час заборгованість за договором не погашена.
Враховуючи наведене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у розмірі 26 150, 54 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 2268596473225, шляхом проведення електронного аукціону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, оскільки рішення не відповідає принципам законності, суд неправильно застосував норми матеріального права, не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, необ`єктивно та формально дослідив обставини, які мають істотне значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.
Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залучення нового власника як боржника у виконавчому провадженні для подальшого виконання рішення суду.
Посилається на те, що факт існування кредитного договору, договору іпотеки та неналежного виконання боржником зобов`язань підтверджується рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2011 року у справі № 2-974/11, яким встановлено наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі 9527,29 доларів США та вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу з покупцем. Позивач вказує, що зазначені обставини мають преюдиційне значення, а заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена.
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_3 померла, право власності припинилось, у зв`язку з чим зазначене рішення суду не підлягає виконанню через зміну суб`єктного складу правовідносин.
Таке рішення не підлягає і примусовому виконанню шляхом відкриття виконавчого провадження, оскільки в ньому визначено спосіб звернення стягнення самим банком від імені власника, а не застосування заходів примусового виконання державним чи приватним виконавцем. 
Спадкоємцем померлого іпотекодавця є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та набула право власності на предмет іпотеки. 
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
Також апелянт вказує, що повторне звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до подвійного стягнення заборгованості, а є іншим законним способом захисту порушеного права у зв`язку з тим, що попереднє рішення суду виконати неможливо.
Зазначає, що відповідачка ОСОБА_4 , прийнявши спадщину, набула статусу іпотекодавця та прийняла на себе зобов`язання задовольнити вимоги кредитора за рахунок успадкованого майна.
За результатами апеляційного розгляду просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVFOGA00000036 від 21 червня 2007 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 9527,29 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки – квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 2268596473225, шляхом проведення електронного аукціону, а також покласти судові витрати на відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що 21 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк», яке в подальшому перейменоване в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір №CVF0GA00000036, за умовами якого позичальнику надано кредит в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, які передбачені умовами договору. Вказаний кредитний договір в матеріалах справи відсутній.
З договору іпотеки №CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є надання в іпотеку належного іпотекодавцю на праві власності майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.82-84)
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17 серпня 2020 року (а.с.89)
30 березня 2021 року, 25 квітня 2022 року, 26 червня 2023 року, 07 березня 2024 року на адресу боржника ОСОБА_2 надсилалися вимоги банку про погашення заборгованості за кредитним договором, які залишилися адресатом без уваги.
Також 01 квітня 2024 на адресу ОСОБА_1 , як спадкоємцю іпотекодателя надіслано вимогу банку про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишилася адресатом без уваги.
З копії спадкової справи № 652/2020 02-14 встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від спадкового майна відмовилися, що підтверджується заявами, які подані нотаріусу.
24 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-974/11 від 27 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 , третя особа – ОСОБА_2 про звернення стягнення - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року в розмірі 9527, 29 доларів США: звернути стягнення на будинок та земельну ділянку площею 46, 90 м кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приват банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішення набрало законної сили 07 жовтня 2011 року. Виконавчі листи на його виконання не видавалися.
Відповідно до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області №2-785/12 від 29 січня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про виселення задоволено. Виселено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована і проживає у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зі зняттям з реєстраційного обліку.
З відповіді Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі від 19 лютого 2026 року № 22.10-14/3111 встановлено, що виконавчий лист на виконання рішення суду № 2-974/11 від 27 вересня 2011 року станом на 19 лютого 2026 року не надходив.
З відповіді керівника апарату Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 лютого 2026 року № 937/36-Вих встановлено, що оригінал рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2011 року зберігається постійно в архіві суду. Рішення набрало законної сили 07 жовтня 2011. Виконавчі листи на його виконання не видавалися.
Оригінал рішення Кіцманського районного суду від 29 січня 2013 року зберігається постійно в архіві суду. Рішення набрало законної сили 08 лютого 2013 року. На виконання рішення 05 березня 2023 року видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з будинку, який розташований за адресою – АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції вказав, що наявність чинного судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, виключає право позивача повторно звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до нового власника і таке звернення нормами законодавства України не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У справі, яка переглядається, встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у 2011 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 , третя особа – ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 2-974/11).
Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області у справі №2-974/11 від 27 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 , третя особа – ОСОБА_2 про звернення стягнення - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року в розмірі 9527, 29 доларів США: звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку площею 46, 90 м кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приват банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Отже, АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області у справі №2-974/11 від 27 вересня 2011 року, використало наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку із невиконанням умов кредитного та іпотечного договору, та звернуло стягнення на іпотечне майно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за наявності чинного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, повторне звернення стягнення судом на той самий предмет іпотеки і з тих самих підстав нормами законодавства України не передбачено. Разом з тим зазначене правило поширюється на випадки, коли іпотекодержатель за наявності чинного судового рішення повторно звертається до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, або у випадку проведення реконструкції іпотечного майна, проведення щодо нього самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, якщо споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), або зміни його власника після ухвалення відповідного судового рішення про звернення стягнення та це майно.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 711/4423/16-ц (провадження № 61-1509св18), від 08 серпня 2018 року у справі № 703/5083/15-ц (провадження № 61-1514св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 207/1271/15-ц (провадження № 61-8609св18), від 03 червня 2020 року у справі № 459/2930/15-ц (провадження № 61-39823св18), від 24 червня 2021 року у справі № 335/7782/18 (провадження № 61-130св21), від 08 жовтня 2025 року у справі № 370/1420/21 (провадження № 61-10715св24), від 22 жовтня 2025 року у справі №306/2295/19 (провадження №61-11567св24).
Відповідно до частин першої, другої статті 14 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, (далі - ЦПК України 2004 року) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
При цьому після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 201/16014/13 (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні – це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.
Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у зазначеній справі дійшов висновку про те, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника іпотечного майна перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, на яких вони належали іпотекодавцю на момент укладення цього договору, у тому числі права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні.
Враховуючи наявність чинного судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повторне звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до нового власника нормами законодавства України не передбачено.
У цьому випадку наявні підстави для залучення нового власника як боржника у виконавчому провадженні для подальшого виконання рішення суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. 
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29—30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).
Оскільки апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена судом 08 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
М.І. Кулянда