Справа № 346/574/26 
Провадження № 22-ц/4808/1179/26 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мальцевої Є.Є.,
суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2026 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Калинюка О. П. у м. Коломия, у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
12 лютого 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги сторона позивача обґрунтовувала тим, що 04.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як одне ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1417-2593. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 11 000 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період – 14 днів; знижена % ставка – 1.2% в день; стандартна % ставка – 1.5 % в день, комісія за надання кредиту – 15, 00 % від суми кредиту.
Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує. 
У зв`язку з порушенням відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 18.12.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 55 524 грн. 68 коп, з яких:
-11 000 грн. – прострочена заборгованість за кредитом;
-44 418 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами;
-106 грн 68 коп. – комісія за видачу кредиту.
Однак, позивачем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими процентами в сумі 5 830 грн. за умови погашення ним решти заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 49 694 грн. 68 коп, з яких
-11 000 грн. – прострочена заборгованість за кредитом;
-38 694 грн 68 коп. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Тому сторона позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2 662 грн. 40 коп.

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 12 травня 2026 року позов задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 04.07.2024 року № 1417-2593 в загальному розмірі 49 694 гривень 68 копійок, визначену станом на 18.12.2025 року, судові витрати в розмірі 2 662 гривні 40 копійок.
Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, неналежною оцінкою доказів, формальним прийняттям одностороннього розрахунку позивача та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд фактично не перевірив правильність розрахунку заборгованості, не встановив належним чином, яка саме процентна ставка підлягала застосуванню, не перевірив підстави переходу від зниженої ставки до стандартної, не дослідив порядок зарахування платежів, не перевірив арифметичну правильність суми після списання частини процентів, а також не надав належної оцінки споживчому характеру кредиту та очевидній неспівмірності заявлених до стягнення процентів.
З договору та доданих до нього документів вбачається, що умовами кредитування передбачались різні процентні ставки, зокрема знижена ставка та стандартна ставка. У розрахунку заборгованості позивач фактично застосовував ставку 1,5% на день у значній частині періоду нарахування, тоді як у рішенні суду зазначено інші умови. Таким чином, суд першої інстанції не встановив належним чином істотну для справи обставину, яка саме процентна ставка підлягала застосуванню у спірний період, з якого моменту, на якій підставі та чи відповідає такий перехід умовам договору. Суд першої інстанції обмежився лише наданим позивачем розрахунком, не здійснивши його критичної перевірки. Такий підхід суперечить ст. 89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатністьі взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розрахунок заборгованості, поданий позивачем, є одностороннім документом, він не може автоматично вважатися безспірним доказом правильності боргу без перевірки судом його змісту, логіки, арифметики та відповідності умовам договору.
Крім того, вказує, що суд не перевірив арифметичну правильність суми після застосування “програми лояльності” та порядок зарахування платежів відповідача, адже у розрахунку заборгованості позивача наявні відомості про здійснені платежі, зокрема у розмірі 3 391,32 грн та 1 914 грн. Правила відкриття кредитної лінії визначають порядок погашення вимог у разі недостатності платежу. Відповідно, суд повинен був перевірити чи діяв позивач згідно з таким порядком, а не приймав залишок боргу. Відсутність факту встановлення порядку зарахування платежів є істотним порушенням, оскільки без цього неможливо визначити реальний розмір заборгованості.
Також суд не надав належної оцінки очевидній неспівмірності процентів сумі фактично отриманого кредиту, оскільки заявлена сума процентів становить понад 38 000 грн, тобто більш ніж утричі перевищує суму фактично отриманого кредиту. Таке співвідношення саме по собі свідчить про істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу.
Вказує, що суд не перевірив відповідність процентної ставки чинним обмеженням законодавства про споживче кредитування, оскільки законодавство України про споживче кредитування передбачає обмеження щодо максимальної денної процентної ставки та загального навантаження на споживача. 
Апелянтка зазначає, що суд не надав належної оцінки її соціальним та сімейним обставинам, не проаналізував поданий нею відзив.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати частково з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову виключно в межах фактично отриманого тіла кредиту з урахуванням здійснених платежів або, як мінімум, зі значним зменшенням розміру заявлених до стягнення процентів.

Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подала відзив на апеляційну скаргу, вказує, що наведені у ній доводи є абсолютно необґрунтованими та підлягають відхиленню.
У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив її сімейні обставини, а саме те, що її батько є військовослужбовцем. Сам по собі факт перебування батька на військовій службі є виконанням його конституційного обов`язку, проте він не створює жодних юридичних привілеїв чи пільг у сфері цивільно-правових та кредитних відносин для його повнолітньої дочки. Суд першої інстанції діяв абсолютно законно та правомірно, не взявши до уваги ці обставини як підставу для зменшення суми боргу, оскільки вони не мають правового значення для предмету даного спору.
Щодо погодження сторонами умов кредитного договору № 1417-2593 від 04.07.2024 р. зокрема щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, а також строку кредитування. 04.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою за допомогою Веб-сайту (https://navse.in.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1417-2593. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було детально описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування), а тому твердження відповідача про наявності у кредитному договорі декілька строків кредитування є безпідставними та необгрунтованими, оскільки Кредитним договором та Правилами відкриття кредитної лінії чітко розмежовано ці поняття. У кредитному договорі № 1417-2593 від 04.07.2024 р. сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і ОСОБА_1 погодилась з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A3937.
Зауважує, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків. Крім того, відповідно до вищезазначеного розрахунку штрафи стосовно – ОСОБА_1 не нараховувались. 
Відповідно до п.6.8. Кредитного договору передбачено черговість погашення вимог за Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору. 
Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що за період з 04.07.2024 року по 14.08.2024 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за Зниженою процентною ставкою відповідно до п.10.2, яка становить 1.20% за кожен день користування Кредитом. 
19.07.2024 року відповідачем було внесено платіж на погашення заборгованості у розмірі 3391.32 грн з яких 1848.00 грн. було враховано на погашення відсотків за користування кредитом, 1543.32 грн було враховано на погашення одноразової комісії за видачу кредиту. 
31.07.2024 року відповідачем було внесено платіж на погашення заборгованості у розмірі 1914.00 грн, які було враховано на погашення на погашення відсотків за користування кредитом. 
За період з 15.08.2024 року по 29.04.2025 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за Стандартною процентною ставкою у розмірі 1,50 % відповідно до п.4.6 за кожен день користування Кредитом, у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості. 
Відповідно до п. 4.9. кредитного договору строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику Дата повернення (виплати) кредиту 29.04.2025 року, після якої нарахування процентів за користування кредитом було зупинено.
Зазначає, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Наголошує, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач була ознайомлений з усіма умовами договору та погодилася із ними.
Крім того зазначає, що на дату укладення Кредитного договору № 1417-2593 від 04.07.2024 року — діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,5%, а договір було укладено саме в цей перехідний період (з 23.04.2024 по 20.08.2024 р. включно), тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 x 30 = 99 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції апелянт оскаржує в частині позовних вимог про стягнення заборгованість за відсотками, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд встановив, що 04.07.2024 року між позивачем та відповідачем за допомогою Веб-сайту (https://navse.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як одне ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1417-2593 (а. с. 11-28).
Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 000 грн. для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена процентна ставка – 1/2 % в день; стандартна % ставка – 1, 5% в день, комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту.
Згідно з даними довідки від 04.07.2024 про перерахування суми кредиту, позивач перерахував відповідачу на його особистий банківський рахунок, вказаний у зазначеному кредитному договорі, грошові кошти в розмірі 11 000 грн. (а. с. 33).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 04.07.2024 року № 1417-2593 станом на 18.12.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 55524 грн. 68 коп, з яких: 11 000 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 44418 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 106 грн. 68 коп. – комісія за видачу кредиту, 2800 грн забогованість за відсотками річними (а.с. 34-40).

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що між сторонами вказаного кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, який оформлений ними в електронній формі з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У зв`язку з підписанням 04.07.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачка за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1417-2593, у зв`язку з чим відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 11 000,00 грн.
Підписання Кредитного договору від імені відповідача здійснено за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора в ІТС надавача послуг, де реєстрація позичальника здійснювалась з використанням каналу зв`язку через електронну поштову скриньку.
Невід`ємною частиною цього Договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті Товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п. 13 договору - реквізити сторін.
Факт отримання коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у розмірі 11 000,00 грн ОСОБА_1 підтверджується наявними матеріалами справи (а.а. 33) та не оспорюється відповідачем.
Кредитодавець виконав своє зобов`язання за Кредитним договором та надав відповідачці кредитні кошти згідно умов кредитного договору.
За умовами цього Договору відповідачка зобов`язалася повернути отримані грошові кошти у визначений Договором строк, однак, свої зобов`язання за Договором не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним Договором.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс», що утворилася станом на 18.12.2025 у розмірі 55 524,68,00 грн, яка складається із 11 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 44 418,00 грн - заборгованість по відсоткам та 106,68 грн - залишок комісії.
Із вказаного розрахунку заборгованості встановлено, що після закінчення строку дії Кредитного договору, який сплив 29.04.2025, заборгованість за процентами не нараховувалася.
Крім того, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими процентами в сумі 5 830 грн. за умови погашення ним решти заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 49 694 грн. 68 коп, з яких 11 000 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 38 694 грн 68 коп. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Суд першої інстанції крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця і з якою погоджується), стягнув складові його повної вартості, зокрема, суму простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 38 694 грн 68 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з умовами договору про відкриття кредитної лінії № 1417-2593 від 04.07.2024 строк дії договору становить 300 днів, тобто з 04.07.2024 до 29.04.2025.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1.50% (одна ціла, п`ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).
Денна процентна ставка на дату укладення цього договору складає: 1,388 процентів.
Відповідно до змісту позовної заяви представник позивача просить стягнути суму простроченої заборгованості за нарахованими процентами із врахуванням програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в розмірі 38 694 грн 68 коп.
Згідно з розрахунком заборгованості позивача за кредитним договором № 1417-2593 від 04.07.2024 року у період часу із 04.07.2024 до 17.07.2024, 20.07.2024 до 14.08.2024 проценти нараховувались за пільговою процентною ставкою в розмірі 1,20% за кожний день, а за період часу із 18.07.2024 до 19.07.2024, 15.08.2024 до 29.04.2025 за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,50% за кожний день, заборгованість відповідача, зокрема, складається з заборгованості за відсотками в розмірі 44 418 грн (а.с. 34 - 40).
Кредитні правовідносини, які виникли між сторонами, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначила, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Таким чином, максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня 1% (з 21.08.2024).
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1417-2593 укладений між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 04.07.2024, тобто після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у порядку передбаченому ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі не більшому, ніж 1%.

Оскільки, денна процентна ставка за даним договором (як стандартна так і знижена) перевищує обмеження у 1 %, який встановлений Законом України «Про споживче кредитування», разом з тим, визначити розмір процентів, який входить у загальні витрати за кредитом за формулою наведеною законодавцем неможливо (оскільки відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо), тому суд застосовує 1% як процентну ставку в день та розраховує її наступним чином.

У період з 04.07.2024 по 29.04.2025 розмір нарахованих процентів, які мав сплачувати позичальник, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 000,00 грн, має становити 33 000,00 грн (11 000,00 грн (сума кредиту)*1 % (розмір процентів в день)*300 (кількість днів).
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача проценти за користування кредитом в загальній сумі 5 305,32 грн.
31.07.2024 року відповідачкою здійснено платіж в розмірі 3391,32 грн, за рахунок якого погашено нараховані відсотки в сумі 1848,00 грн та частково комісію в розмірі 1543,32 грн.
09.08.2024 року відповідачкою здійснено платіж в розмірі 1914,00 грн, за рахунок якого погашено нараховані відсотки.
Отже, розмір простроченої заборгованість за нарахованими процентами за договором про відкриття кредитної лінії № 1417-2593 від 04.07.2024 року становить 29 238,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував норми статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 10 червня 2017 року) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження N 61-7620св24).
Відтак позивач у кредитному договорі мав право встановити комісію за надання кредиту в розмірі 15,00 % грн від суми виданого кредиту, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. 
Однак в позові ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не просить про стягнення суми комісії, і з розрахунку заборгованості за відсотками не встановлено, що сума комісії віднесена до даної заборгованості, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач безпідставно вимагає комісію за видачу кредиту, або незаконно вніс суму комісії в рахунок загальної заборгованості, не знайшли підтвердження.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір відсотків не відповідає засадам справедливості, добровільності, розумності.
Відповідно до положень цивільного законодавства, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
На переконання колегії суддів, відсутні підстави для зменшення розміру процентів, оскільки судом апеляційної інстанції вже здійснено перерахунок заборгованості за процентами відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», виходячи з денної процентної ставки у розмірі 1 % від суми кредиту протягом строку кредитування, що забезпечує відповідність нарахованих процентів встановленим законодавством обмеженням та виключає підстави для їх подальшого зменшення.
Крім того, у пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Однак, у спірному випадку позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами, у зв`язку з чим колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що розмір процентів має бути зменшений.
Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на складне матеріальне становище, а також сімейні обставини, пов`язані з тим, що її батько є військовослужбовцем не заслуговують увагу з таких підстав. 
Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Скрутне матеріальне становище, наявність інших обставин, тощо жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань. Військова служба батька відповідачки (який не є стороною кредитного договору) в силу закону не є підставою для звільнення відповідачки від обов`язку сплачувати проценти чи користуватися пільгами за власним кредитним договором.
Таким чином, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та інші обставини, які на її думку, ускладнюють виконання взятих на себе зобов`язань, не є підставою для звільнення від відповідальності виходячи з положень статті 625 ЦК України.
Щодо посилань апелянтки на часткове погашення нею заборгованості, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1417-2593 ОСОБА_1 дійсно вчиняла платежі на погашення заборгованості , проте аргументи про їх неврахування судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог є необґрунтованими, оскільки вказані платежі враховані самим позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості , що підтверджується матеріалами справи. Колегією суддів при перевірці заборгованості по відсотках відповідно до чинних законодавчих норм враховано платежі відповідачки по частковому погашенню боргу. 
Враховуючи вищенаведене, заборгованість відповідачки по несплачених відсотках за даним кредитним договором складає 29 238,00 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, оскільки рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в оскарженій частині.
Відповідно, колегія суддів частково задовольняє вимоги апеляційної скарги, змінює рішення суду стосовно розміру заборгованості, оскільки дійшла до висновку про зменшення заборгованості за відсотками по кредитному договору з 38 694,68 грн до 29 238,00 грн, тому сума загальної заборгованості по договору зменшена з 49 694 грн 68 коп до 40 238,00 грн.
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам (80,97%) в сумі 2 155,75 грн.
На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (393,60 грн) пропорційно залишеним без задоволення вимогам (19,03%) в сумі 759,98 грн.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 395, 77 грн (2 155,75 грн - 759,98 грн).
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає зміні, а також скасуванню в частині розподілу судових витрат, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2026 року змінити в частині розміру загальної ,заборгованості, судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором від 04.07.2024 року №1417-2593 в сумі 40 238 (сорок тисяч двісті тридцять вісім) грн., і у відшкодування судових витрат 1395,77 грн. 
В іншій частині рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
Л.В.Василишин