ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ
(додаткове)

"17" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1336/26	

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
розглянувши заяву (вх. № 2-1315/26 від 06.07.2026) ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/1336/26
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС" (67640, Одеська обл., Одеський р-н, с. Градениці, вул. Центральна, буд. 87; код ЄДРПОУ 24775415)
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні господарського суду перебувала справа № 916/1336/26 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС" про зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням від 01.07.2026 позов задоволено частково, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОС" надати ОСОБА_1 копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період з жовтня 2025 року по січень 2026 року, в решті позову відмовлено, а також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС" на користь ОСОБА_1 2 662,40 грн витрат зі сплати судового збору.
06.07.2026 позивач подав до суду заяву, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
Ухвалою від 07.07.2026 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/1336/26, розгляд заяви постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи, запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛОС» до 16.07.2026 надати до суду заяву із письмовими поясненнями та/або запереченнями щодо заяви про ухвалення додаткового рішення.
15.07.2026 представник відповідача подав до суду заяву із письмовими запереченнями проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Свої заперечення представник відповідача мотивує наступними доводами:
- заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є значно завищеними, не відповідають складності справи і не підлягають стягненню;
- адвокат позивача Вербицький О. Д. участі у розгляді справи в Господарському суді Одеської області не приймав, не підписував і не подавав до суду процесуальні документи;
- фактично розгляд справи відбувся в двох судових засіданнях: 10.06.2026 року - судове засідання тривало 2 хвилини; 01.07.2026 - розгляд справи по суті, судове засідання тривало 9 хвилин;
- необхідність (неминучість) наданих послуг і взагалі їх надання викликає об`єктивні сумніви;
- позовні вимоги за результатами розгляду справи № 916/1336/26 були задоволені лише частково;
- наведений позивачем розмір витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, не відповідає складності справи, критеріям розумності розміру та реальності адвокатських витрат.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Частинами 1-3 ст. 221 ГПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На виконання вказаних приписів процесуального законодавства позивач у позовній заяві повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить: витрати зі сплати судового збору - 2 662,40 грн; витрати на правничу допомогу - 40 000,00 грн. Водночас позивач зробив заяву з приводу подання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення у справі.
06.07.2026, тобто із додержанням п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення, позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучив докази понесення витрат на правничу допомогу, а саме:
- копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 32/2024 від 16.07.2024;
- копію свідоцтва адвоката Вербицького О. Д. про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД № 005124;
- копію додаткової угоди № 1 від 31.12.2024 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 32/2024 від 16.07.2024;
- копію додаткової угоди № 2 від 07.04.2026 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 32/2024 від 16.07.2024;
- копію акта приймання-передачі наданих послуг від 03.07.2026.
Дослідивши вказані докази, суд установив, що 16.07.2024 між адвокатом Вербицьким О. Д. та Разумовим В. В. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 32/2024 (далі - договір № 32/2024), згідно з п. 1.1. якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво, надання інших видів правничої допомоги клієнту, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої (правової) допомоги (гонорар) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Факт надання передбачених цим договором послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг (п. 4.1. договору № 32/2024).
Додатковою угодою № 1 від 31.12.2024 термін дії договору № 32/2024 продовжено до 31.12.2026.
07.04.2026 адвокат та позивач підписали додаткову угоду № 2 до договору № 32/2024, якою узгодили, що адвокат зобов`язується надати клієнту послуги консультаційного характеру та послуги з аналізу та складання процесуальних документів по справі за позовом Разумова В. В. до ТОВ «Колос» про зобов`язання надати копії документів, перелічені в заяві-вимозі від 10.03.2026, що буде розглядатися у Господарському суді Одеської області.
Пунктом 2 вказаної додаткової угоди № 2 адвокат та клієнт погодили розмір гонорару - 40 000,00 грн та строк його оплати - протягом 30 календарних днів з дня підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.
03.07.2026 адвокат та позивач підписали акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокат з 07.04.2026 по 01.07.2026 надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору № 32/2024, з урахуванням додаткових угод, а клієнт прийняв надані послуги, а саме:
- 07.04.2026 року - попередній аналіз наданих клієнтом документів з предмету спору та визначення та визначення необхідної доказової бази;
- 08.04.2026 року - підготовка позовної заяви за позовом Разумова В. В. до ТОВ «Колос» про надання копій документів;
- 06.05.2026 року - аналіз відзиву на позовну заяву з доданими документами;
- 08.05.2026 року - підготовка відповіді на відзив;
- 13.05.2026 року - усна консультація Клієнта з метою підготовки його до участі в судовому засіданні, призначеному на 13.05.2026 року;
- 27.05.2026 року - аналіз поданих ТОВ «Колос» заперечень та надання Клієнту роз`яснень з приводу вказаного процесуального документу та його правового змісту;
- 01.06.2026 року - усна консультація Клієнта з метою підготовки його до участі в судовому засіданні, призначеному на 01.06.2026 року;
- 10.06.2026 року - усна консультація Клієнта з метою підготовки його до участі в судовому засіданні, призначеному на 10.06.2026 року;
- 01.07.2026 - усна консультація Клієнта з метою підготовки його до участі в судовому засіданні, призначеному на 01.06.2026 року.
Згідно з п. 2 акта загальна вартість послуг становить 40 000,00 грн.
Проаналізувавши вказані документи, суд виснує, що позивачем надано належні та допустимі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
З аналізу умов договору № 32/2024, додаткової угоди № 2 до цього договору, суд зазначає, що адвокат та позивач узгодили розмір винагороди за надання правової допомоги у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
При цьому суд враховує, що пунктом 1 додаткової угоди № 2 від 07.04.2026 адвокат та позивач визначили характер адвокатських послуг, що будуть надаватися під час вирішення даного спору, узгодивши, що надаватимуться послуги саме консультаційного характеру та послуги з аналізу та складання процесуальних документів.
Водночас, додатковою угодою № 2 до договору № 32/2024 не обумовлюється особиста участь адвоката у судових засіданнях, як і подача безпосередньо ним процесуальних документів до суду.
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомогу адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, враховуючи положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесення судових витрат у формі передбаченого договором про надання правової допомоги фіксованого розміру гонорару, приймаючи до уваги те, що справа не є складною, була розглянута фактично протягом двох судових засідань, з урахуванням заперечень представника відповідача щодо критеріїв реальності, співмірності та розумності розміру адвокатських витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви суд відмовляє.
На підставі викладеного та керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 232, 244 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву (вх. № 2-1315/26 від 06.07.2026) ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/1336/26 - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС" (67640, Одеська обл., Одеський р-н, с. Градениці, вул. Центральна, буд. 87; код ЄДРПОУ 24775415) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
3. В решті заяви - відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення складено та підписано 17 липня 2026 р.

Суддя Р.В. Волков