Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2026 | Справа №607/847/26 Провадження №2-др/607/69/26

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі:
головуючого Ромазана В.В.
з участю секретаря Бойко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Гураля Руслана Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:
18 червня 2026 року, через систему «Електронний суд», представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гураль Р.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує на те, що 16 червня 2026 року адвокат Гураль Р.В. склав, а ОСОБА_1 погодив звіт про надання правничої допомоги, у якому викладено детальний опис робіт, виконаних адвокатом та зазначено розмір сплаченого гонорару 20 000,00 грн. При ухваленні судового рішення 16.06.2026 у даній справі, судом не вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, відтак просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак адвокатом було подано клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, що не перешкоджає розгляду справи, згідно ч.4 ст. 270 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.
У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
16 червня 2026 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволено. Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неповернутого боргу за договорами позики: від 12 серпня 2023 року у розмірі 2 000 (дві тисячі) ЄВРО; від 24 травня 2024 року у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, а також 3 165 (три тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 24 коп. сплаченого судового збору. 
Представником позивача у тексті поданого позову 14.01.2026 зазначено, що орієнтовна сума судових витрат з отримання правничої допомоги позивача становить 20 000,00 грн., а фактичний розмір судових витрат буде повідомлено стороною відповідача суду не пізніше ніж протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (у порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. 
Судом встановлено, що після ухвалення судового рішення у даній справі, через систему «Електронний суд» 18.06.2026 до суду надійшли документи, подані представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гураль Р.В., на підтвердження понесення ОСОБА_1 судових витрат, а саме: договір про надання правничої допомоги №169; звіт про надання правничої допомоги №1606-01 від 16 червня 2026 року, згідно якого розмір гонорару за надану правничу допомогу становить 20 000,00 грн; платіжна інструкція №4TNT-E1QT-5EL4-G8VK від 13 січня 2026 року, відповідно до якої, Сиротюк І.В. перерахував адвокатському бюро «Руслана Гураля» грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн.
Таким чином, суд зазначає, що представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Гураль Р.В. заяву подано в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України та надані суду документи щодо понесених судових витрат після ухвалення судового рішення. 
Таким чином, представник позивача надав докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно частин 1, 3 ст. 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім цього, згідно правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21 та від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, згідно якої під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані в звіті про надання правничої допомоги №1606-01 від 16 червня 2026 року послуги в розмірі 20 000,00 грн, на переконання суду, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт, а також не відповідає вказаному вище критерію розумності та обґрунтованості.
Також суд бере до уваги, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного суду від 17.01.2024 у справі № 910/2158/23.
З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу позивачем, суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом позивача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги, виконані роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Відтак, заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гураля Р.В. слід задовольнити частково. 
На підставі наведеного та керуючись п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Гураля Руслана Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У решті вимог, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. 
Рішення складено 21.07.2026.

Дані про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Головуючий суддя | В. В. Ромазан