Справа № 950/1334/26
Номер провадження 3/950/616/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, за частиною другою статті 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 779903 від 03 травня 2026 року ОСОБА_1 поставлено у вину те, що 02 травня 2026 року близько 23 год. 22 хв. вона була відсутня за місцем проживання у АДРЕСА_1 , чим порушила встановлені щодо неї правила адміністративного нагляду, повторно протягом року. Її дії кваліфіковано за частиною другою статті 187 КУпАП.
Дослідивши надані матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки уповноваженим органом не надано достатніх, належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують усі обов`язкові ознаки складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначений припис застосовується до діяльності працівників поліції під час виявлення та документування адміністративних правопорушень і виключає можливість покладення на особу відповідальності на підставі припущень або неперевірених відомостей.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, для притягнення особи до відповідальності мають бути достовірно встановлені як сама протиправна поведінка, так і вина особи та всі кваліфікуючі ознаки відповідного складу.
Частиною першою статті 187 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, зокрема за неприбуття за викликом органу Національної поліції, неповідомлення про зміну місця роботи чи проживання, порушення заборони виходу з будинку у визначений час, перебування у заборонених місцях або нереєстрацію в органі поліції. Частина друга цієї статті встановлює відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення. Тому повторність після накладення стягнення є обов`язковою кваліфікуючою ознакою, яка повинна бути доведена належним процесуальним документом.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За правилами статті 280 КУпАП суд під час розгляду справи зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Стаття 251 КУпАП визначає доказами будь-які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, потерпілих і свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи.
Відповідно до статті 252 КУпАП докази оцінюються за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Наведена норма не надає суду права замінювати собою орган, який склав протокол, самостійно збирати докази обвинувачення або усувати істотні недоліки викладеної фабули.
Судом окремо досліджено протокол серії ВАД № 779903. Він містить сформульоване працівником поліції твердження про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання у визначений час. Водночас у протоколі не зазначено, у який саме спосіб установлено її відсутність, хто безпосередньо проводив перевірку, протягом якого часу вона тривала, чи здійснювалися дзвінки за номером телефону ОСОБА_1 , чи перевірялася можливість її перебування всередині будинку та чи опитувалися мешканці або сусіди. Свідки події в протоколі не зазначені.
Протокол є процесуальним документом, у якому викладено зміст обвинувачення, однак він не має наперед установленої доказової сили та сам собою не може підтверджувати обставини, для фіксації яких його складено. Підпис ОСОБА_1 і короткий запис про правильність викладеного не замінюють належного встановлення фактичних обставин перевірки, особливо за відсутності її окремих пояснень із конкретним описом місця перебування та причин відсутності.
Рапорт працівника поліції від 02 травня 2026 року та роздруківка повідомлення служби 102 відтворюють відомості, внесені самим працівником поліції, про те, що ОСОБА_1 мала перебувати за місцем проживання, але була відсутня. Ці документи не містять первинної об`єктивної фіксації події та не підтверджують, які саме дії були виконані для перевірки фактичної присутності особи. Ініціатором повідомлення вказано працівника поліції, тому роздруківка не є незалежним від рапорту джерелом доказів.
До матеріалів справи не додано відеозапису з нагрудної камери, фотоматеріалів, акта перевірки дотримання обмежень адміністративного нагляду, письмових пояснень понятих, сусідів чи інших осіб, які могли б підтвердити відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання саме 02 травня 2026 року о 23 год. 22 хв. Відсутні також відомості про виклик і допит працівника поліції як свідка з можливістю перевірити повідомлені ним обставини.
Копія ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 16 лютого 2026 року у справі № 950/266/26 підтверджує встановлення щодо ОСОБА_1 адміністративного нагляду строком на один рік та заборону виходу з будинку з 20 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв. наступного дня. Отже, цей доказ підтверджує існування встановленого обмеження, але не доводить факту його порушення 02 травня 2026 року.
Крім того, у рапорті та повідомленні служби 102 зазначено інший часовий проміжок обмеження, а саме з 21 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., тоді як судовою ухвалою встановлено заборону виходу з 20 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв. Така невідповідність свідчить про неналежну перевірку працівником поліції змісту чинного обмеження під час документування події, хоча зазначений у протоколі час формально потрапляє до обох проміжків.
Матеріали також не містять копії постанови суду або іншого компетентного органу, яка набрала законної сили та підтверджувала б накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною першою статті 187 КУпАП протягом року до 02 травня 2026 року. Ухвала від 16 лютого 2026 року стосується встановлення адміністративного нагляду, а не притягнення за порушення його правил. Наведені в її мотивувальній частині відомості про попередні правопорушення за іншими статтями КУпАП не доводять кваліфікуючої ознаки, передбаченої частиною другою статті 187 КУпАП.
Таким чином, матеріали не доводять ані фактичної відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання у визначений час, ані повторності порушення після накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 187 КУпАП. Суд не вправі самостійно відшукувати постанову про попереднє стягнення, допитувати не зазначених у протоколі осіб з метою формування обвинувачення або доповнювати фабулу протоколу.
Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи. Конституційний Суд України у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, зумовлених визнанням людини найвищою соціальною цінністю.
Європейський суд з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» наголосив, що суд не може виправляти недоліки обвинувачення, самостійно відшукувати докази винуватості чи перебирати на себе функції сторони обвинувачення, оскільки це порушує вимоги незалежності та безсторонності суду. Ці засади підлягають урахуванню у справах про адміністративні правопорушення, які за характером санкції та процедурою мають кримінально-правовий аспект у розумінні Конвенції.
Саме по собі встановлення щодо особи адміністративного нагляду або наявність у неї попередніх судимостей не доводить конкретного порушення. Дані про минулу поведінку не можуть компенсувати відсутність доказів події, що розглядається, та не створюють презумпції винуватості.
Сукупність наданих документів породжує лише припущення про можливу відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання, але не утворює узгодженої та достатньої системи доказів. Непереборні сумніви щодо події, вини та повторності мають тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 не доведено складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 187 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 7, 9, 187, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілою особою або її представником, а також прокурором у випадках, передбачених законом, до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ