РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 липня 2026 року	Справа №160/4784/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.12.2025р., зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
02.03.2026р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом № 79150-60179/М-01/8-0400/25 від 29.12.2025 року, про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996, зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986, з 25.10.1993 по 08.06.1996 та перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1979, а саме: з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети «Соціалістичний Донбас» виробничого об`єднання «Донецьквугілля», з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання «Донецьквугілля» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2025 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На звернення позивача від 02.12.2025р., листом №79150-60179/М-01/8-0400/25 від 29.12.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що при призначенні пенсії не було враховано період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 зважаючи на те, що записи зроблені без дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. На адвокатський запит представника позивача від 30.01.2026р., листом №0400-010303-8/27174 від 16.02.2026р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 28.08.1979, оскільки дата прийняття, дата звільнення, дата наказу про прийняття містять виправлення; в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 відсутні довідки уточнюючі пільговий характер роботи з а періоди з 08.10.1984 по 24.06.1985 та з 25.07.1985 по 30.05.1986, тому для зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу немає підстав. Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом № 79150-60179/М-01/8-0400/25 від 29.12.2025 року, про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996, зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986, з 25.10.1993 по 08.06.1996 та перерахунку пенсії, а тому звернувся до суду з даним позовом. 
Ухвалою суду від 30.03.2026р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобов`язано відповідача зокрема надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач на виконання вимог ухвали суду від 30.03.2026р. відзиву на позов у встановлений ухвалою строк суду не надав, ухвалу від 30.03.2026р. про відкриття провадження у справі та позов з додатками відповідач отримав 31.03.2026р. та 02.03.2026р. відповідно в свій електронний кабінет згідно до вимог ст.ст. 18, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином з урахуванням наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними в матеріалах справи.
У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 17.07.2026р. було продовжено строк розгляду даної справи до 17.07.2026р.
Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 17.07.2026р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
З 29.08.2024р. ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується роздруківкою рішення про призначення пенсії від 05.09.2024р., наявною у справі.
На звернення позивача від 02.12.2025р., листом №79150-60179/М-01/8-0400/25 від 29.12.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що при призначенні пенсії не було враховано період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 зважаючи на те, що записи зроблені без дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявною у справі. 
На адвокатський запит представника позивача від 30.01.2026р., листом №0400-010303-8/27174 від 16.02.2026р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 28.08.1979, оскільки дата прийняття, дата звільнення, дата наказу про прийняття містять виправлення; в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 відсутні довідки уточнюючі пільговий характер роботи з а періоди з 08.10.1984 по 24.06.1985 та з 25.07.1985 по 30.05.1986, тому для зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу немає підстав, що підтверджується наявною у справі копією відповідного листа.
Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача оформленим листом №79150-60179/М-01/8-0400/25 від 29.12.2025 року, про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996, зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986, з 25.10.1993 по 08.06.1996 та перерахунку пенсії, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право на належне пенсійне забезпечення шляхом визнання такого рішення відповідача протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1979, а саме: з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети «Соціалістичний Донбас» виробничого об`єднання «Донецьквугілля», з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання «Донецьквугілля» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2025 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю із виходом за межі позовних вимог згідно ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Загальні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058).
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. “Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” (далі – Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а у разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
Для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зокрема у періоди з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 працював в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля” з повним робочим днем в шахті, а з 25.10.1993 по 08.06.1996 працював в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля” з повним робочим днем під землею, що підтверджується копією трудової книжки позивача, наявною у справі.
Вказані періоди не було зараховано пенсійним органом до пільгового стажу при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (на підставі записів у трудовій книжці), так як за період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 28.08.1979, дата прийняття, дата звільнення, дата наказу про прийняття містять виправлення; в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 відсутні довідки уточнюючі пільговий характер роботи з а періоди з 08.10.1984 по 24.06.1985 та з 25.07.1985 по 30.05.1986, що підтверджується копією листа відповідача від 16.02.2026р.
Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємств, на яких позивач працював.
Разом з тим, судом враховується те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У спірні періоди роботи позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162 (далі – Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі – Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1 Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».
Відповідно до п.2.3. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».
Згідно п.2.5. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «В случае выявления неправильной или неточной записи сведений о работе, переводе на другую постоянную работу, о награждениях и поощрениях и др. исправление производится администрацией того предприятия, где была внесена соответствующая запись. Администрация по новому месту работы обязана оказать работнику в этом необходимую помощь.».
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. 
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 2.14 Інструкції №58 визначено, що якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.
Згідно з п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.
При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.
Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, судом враховується і те, що пенсійним органом не заперечується факт того, що робота позивача у спірні періоди на шахтах з повним робочим днем під землею віднесена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956р. та постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994р.
Таким чином, позивач має право на зарахування спірних періодів його роботи як до страхового так і до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, зв`язку з чим, пенсійним органом протиправно не було зараховано наведені періоди роботи позивача до пільгового стажу.
Також і роблячи такі висновки, суд враховує правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28.01.2025 у справі № 300/8132/23 в частині здійснення належної перевірки достовірності записів про трудову діяльність позивача, що зазначені в трудовій книжці, відповідно до положення Порядку № 637, що не було зроблено відповідачем, таких доказів матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надані.
Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не було надано суду ані відзиву на позов, ані жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу роботи позивача періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, виходячи з норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом, які не спростовані відповідачем жодними доказами та висновків Верховного суду, які наведені вище.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу роботи позивача періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у зарахуванні такого стажу, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеними діями щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу роботи позивача періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, відповідач порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій відповідача протиправними, виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також і слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи позивача період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періоди роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля” та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2025 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду, враховуючи те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні такого стажу, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі “Чуйкіна проти України” констатував: “ 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює “право на суд”, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі “Голдер проти Сполученого Королівства” (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції – гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати “вирішення” спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі – провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи позивача період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періоди роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля” та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2025 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.
При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №1196-4372-5362-3413 від 27.02.2026р. у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.12.2025р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періодів роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 25.10.1993 по 08.06.1996 в шахті імені М.І. Калініна виробничого об`єднання “Донецьквугілля”, а також і до пільгового стажу періоди роботи з 08.10.1984 по 24.06.1985, з 25.07.1985 по 30.05.1986 в Шахтоуправлінні імені газети “Соціалістичний Донбас” виробничого об`єднання “Донецьквугілля” та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2025 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) – судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1064 грн. 96 коп. (одна тисяча шістдесят чотири грн. 96 коп.).
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С.О. Конєва