ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 758/10703/21
провадження № 61-16439св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія «Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва в складі судді Ковбасюк О. О. від 28 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Соколової В. В., Желепи О.В., Поліщук Н. В. від 29 жовтня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія «Україна», у якому просив:
скасувати наказ № 1492-ос від 22 червня 2021 року про його звільнення;
поновити його на посаді начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування та ремонту обладнання та мереж департаменту сервісу АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 01 липня 2021 року;
стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2021 року до дня поновлення на роботі;
стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 65 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 грудня 2017 року на підставі наказу № 1425-к від 14 грудня 2017 року його було прийнято на роботу до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на посаду інженера І-ї категорії дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту інженерного обладнання та мереж департаменту сервісу, по переведенню з філіх ПАТ «НСТУ» Центральна дирекції «Українське радіо» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України. Таке переведення було мотивоване тим, що Національну телерадіокомпанію України, в якій позивач працював з 2011 року, було перетворено у ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».
23 квітня 2018 року, на підставі наказу № 2174-к від 20 квітня 2018 року, позивача було переведено на посаду інженера дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту інженерного обладнання та мереж департаменту сервісу.
01 жовтня 2018 року на підставі наказу № 4402-к, позивача було переміщено на посаду інженера до дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту інженерного обладнання та мереж департаменту сервісу.
18 листопада 2019 року на підставі наказу № 2569-к, позивача було переведено на посаду начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту інженерного обладнання та мереж департаменту сервісу.
30 червня 2021 року, згідно з наказом № 1492-ос від 22 червня 2021 року, позивача звільнено з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.
Указане звільнення з посади начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування та ремонту обладнання та мереж департаменту сервісу позивач вважає незаконним, указуючи на те, що під час звільнення він перебував на лікарняному, про що керівництво було проінформоване.
Крім того, позивач вважає своє звільнення незаконним із тих підстав, що на роботу в АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія» у 2017 році його було прийнято по безстроковому трудовому договору, тоді як звільнено з роботи із формулюванням «у зв`язку із закінченням строку трудового договору». 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року у задоволенні позову відмолено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку трудового договору проведене з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки строк трудового договору закінчився, право позивача відповідачем не порушено, а тому позовні вимоги про скасування наказу № 1492-ос від 22 червня 2021 року про звільнення позивача та поновлення його на посаді начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, кондиціювання та вентиляційних систем управління, обслуговування та ремонту обладнання та мереж департаменту сервісу АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України - задоволенню не підлягають.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційну скарг ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ураховуючи те, що між сторонами діяв строковий трудовий договір із 29 грудня 2029 року до 30 червня 2021 року, факт укладення якого підтверджено як власноручно написаною заявою, так і наказом про прийняття на роботу, що засвідчує добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і в період, які визначені у контракті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача з роботи у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України є правомірним.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
26 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 225 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 522/9763/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
26 січня 2026 року представник АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» - Новак А. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Зазначає про те, що ураховуючи, що між сторонами укладено строковий трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, відповідач правомірно звільнив позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 758/10703/21 з Подільського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що наказом Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі - ПАТ «НСТУ») № 1425-к від 14 грудня 2017 року «Про прийняття на роботу» позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера 1 категорії дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту інженерного обладнання та мереж департаменту сервісу з 15 грудня 2017 року, в порядку переведення, за його згодою, з філії ПАТ «НСТУ» «Центральна дирекція «Українське радіо».
Наказом ПАТ «НСТУ» №2174-к від 20 квітня 2018 року «Про переведення ОСОБА_1 » позивача, на підставі поданої ним заяви, переведено з 23 квітня 2018 року за його згодою на посаду інженера дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту інженерного обладнання та мереж департаменту сервісу. 
Згода ОСОБА_1 викладена в заяві від 23 квітня 2018 року. 
В заяві адресованій ПАТ «НСТУ» ОСОБА_1 просив перевести його на посаду начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту обладнання і мереж департаменту сервісу, вказавши, що в його інтересах строковий трудовий договір з 18 листопада 2019 року по 27 грудня 2019 року. 
Наказом ПАТ «НСТУ» №2569-к від 18 листопада 2019 року «Про переведення ОСОБА_1 », на підставі поданої заяви, ОСОБА_1 переведено на посаду начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» цеху технологічного кондиціювання та вентиляційних систем комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, технологічного кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування і ремонту обладнання і мереж департаменту сервісу в його інтересах за строковим трудовим договором з 18 листопада 2019 року по 27 грудня 2019 року. ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом, що засвідчив своїм підписом. 
В заяві адресованій ПАТ «НСТУ» ОСОБА_1 просив продовжити строковий трудовий договір з 28 грудня 2019 року до 30 червня 2020 року, вказавши, що це в його інтересах. 
Наказом ПАТ «НСТУ» №2791-к від 16 грудня 2019 року ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви, продовжено в його інтересах строковий трудовий договір з 28 грудня 2019 року до 30 червня 2020 року. ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом, що засвідчив своїм підписом. 
В заяві адресованій ПАТ «НСТУ» ОСОБА_1 просив продовжити строковий трудовий договір з 01 липня 2020 року до 28 грудня 2020 року, вказавши, що це в його інтересах. 
Наказом АТ «НСТУ» №1797-к від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви, продовжено в його інтересах строковий трудовий договір з 01 липня 2020 року до 28 грудня 2020 року. ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом, що засвідчив своїм підписом. 
В заяві адресованій ПАТ «НСТУ» ОСОБА_1 просив продовжити строковий трудовий договір з 29 грудня 2020 року до 30 червня 2021 року, вказавши, що це в його інтересах. 
Наказом АТ «НСТУ» №3706-к від 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви, продовжено в його інтересах строковий трудовий договір з 29 грудня 2020 року до 30 червня 2021 року. ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом, що засвідчив своїм підписом. 
Наказом АТ «НСТУ» №1492-ос від 22 червня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 » позивача звільнено з основного місця роботи з 30 червня 2021 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом, що засвідчив своїм підписом.
Згідно листка непрацездатності серії АЛД № 368226 ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатний у період з 15 червня 2021 року по 02 липня 2021 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим, але факт укладення трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема, у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений.
Ураховуючи, що між сторонами діяв строковий трудовий договір із 29 грудня 2020 року до 30 червня 2021 року, факт укладення якого підтверджено як власноручно написаною заявою, так наказом про прийняття на роботу, що засвідчує добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, які визначені у контракті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України є правомірним.
За обставинами цієї справи наказом АТ «НСТУ» №1492-ос від 22 червня 2021 року позивача звільнено з посади з 30 червня 2021 року.
Однак 30 червня 2021 року позивач був тимчасово непрацездатний.
Згідно із статтею 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України та зазначено, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) викладено правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
За таких обставин порушення прав позивача, а саме звільнення його у день перебування на лікарняному, може бути усунено шляхом зміни дати звільнення, з визначенням дати припинення трудових відносин після закінчення періоду непрацездатності, а саме 03 липня 2021 року (перший робочий день).
При цьому, у випадку зміни дати звільнення у зв`язку зі звільненням працівника з роботи під час його тимчасової непрацездатності відсутні підстави і умови матеріальної відповідальності роботодавця. У такому випадку зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 207/831/20 (провадження № 61-11014св22).
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність виправлення допущеного відповідачем порушення норм частини третьої статті 40 КЗпП України шляхом зміни дати звільнення позивача.
Оскільки трудові відносини між сторонами припинені у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, що є підставою для звільнення позивача відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про поновлення на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку.
Аргументи касаційної скарги висновків судів щодо строковості трудового договору, безпідставності вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, зводяться до незгоди з ними, необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що перебуває поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), та є аналогічними доводам позовної заяви і апеляційної скарги, які були предметом дослідження в судах попередніх інстанції, які надали всім фактичним обставинам справи відповідну правову оцінку, що ґрунтується на вимогах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
За таких обставин рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про припинення трудового договору підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме зміну дати звільнення ОСОБА_1 з 30 червня 2021 року на 03 липня 2021 року. В іншій частині оскаржувані судові рішення слід залишити без мін.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про припинення трудового договору №1492-ос від 22 червня 2021 року скасувати та позов в цій частині задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника дільниці технологічного кондиціювання повітря «Радіо» комплексу сантехнічних систем, котельного обладнання, кондиціювання та вентиляційних систем управління з обслуговування та ремонту обладнання та мереж департаменту сервісу на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України з 30 червня 2021 року на 03 липня 2021 року.
В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | І. А. Воробйова
| А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун