ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1906/26 Справа № 203/80/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Іваницька І. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Конюшка Дениса Борисовича на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року стосовно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
представника потерпілого
в режимі відеоконференції Конюшка Д. Б.,

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Центрального районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП – закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 26.12.2025 о 19:45 у м. Дніпрі по пр. Олександра Поля, біля будинку №7 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричіпом SCHMITZ SKO 24/L-1 3.4, д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначено, що таким чином, водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху - інше порушення ПДР, порушення правил перестроювання, зміни напрямку руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності не є достатніми для висновку, що дії водія ОСОБА_2 містять склад п. 10.1 ПДР та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, тому його вина не доведена поза розумним сумнівом.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі адвокат Конюшко Д. Б. просить поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що розгляд справи було проведено за їх відсутності, про винесення судом постанови він дізнався лише 02.06.2026 з Єдиного державного реєстру судових рішень. 
По суті просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього відповідне стягнення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд допустив порушення процесуальних прав потерпілого, так як у постанові формально зазначено, що учасники справи були «належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи». Проте суд не переконався в тому, чи була об`єктивна можливість з`явитися в засідання саме у призначений час, і не з`ясував причини неявки. Через те, що розгляд відбувся без участі потерпілого та його представника, вони були позбавлені можливості реалізувати процесуальні права: надати суду усні пояснення щодо динаміки розвитку дорожньо-транспортної пригоди; надати коментарі щодо відеозапису, який долучив правопорушник; заявити додаткові клопотання після дослідження матеріалів справи.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_2 порушень вимог п. 10.1 ПДР України. Суд послався на те, що автомобіль VOLVO стояв на своїй смузі, а автомобіль потерпілого SKODA перестроювався. Проте, відповідно до пояснень потерпілого, водій VOLVO, здійснюючи початок руху від світлофора, не переконався в безпечності свого маневру. Автомобіль потерпілого на той момент вже знаходився в полі зору ОСОБА_2 і завершував маневр. 
Вважає, що суд безпідставно відмовив у призначенні автотехнічної експертизи, взявши на себе невластиві функції експерта з оцінки динаміки ДТП, кутів зіткнення та механізму утворення пошкоджень. Лише експерт міг дати відповідь на запитання, чи мав водій VOLVO технічну можливість уникнути зіткнення, якщо він здійснював саме "початок руху".
Зауважує, що працівники патрульної поліції, які безпосередньо вивчали слідову інформацію на місці ДТП, встановили, що саме дії ОСОБА_2 перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з аварією. Суд відкинув ці докази, керуючись виключно поясненнями самого правопорушника та власним (неекспертним) тлумаченням відеозапису. 
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні представник потерпілого адвокат Конюшко Д. Б. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 24 березня 2026 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 02 червня 2026 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності учасників справи, матеріали справи не містять жодної інформації стосовно направлення у строк, передбачений вимогами ст.285 КУпАП, тобто протягом трьох днів, копії повного тексту постанови суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 , а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті суд апеляційної інстанції вважає викладений у постанові суду першої інстанції висновок про невинуватість  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно ст. 251 КУпАП саме на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання, на які повинні міститися в самому протоколі.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.
При цьому суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.
З матеріалів справи вбачається, що уповноваженим органом поліції до суду був скерований протокол про адміністративне правопорушення, за змістом якого ОСОБА_2 інкримінується порушення п. 10.1 ПДР України.
Отже суд в межах цього протоколу має встановити - чи допустив  ОСОБА_2  порушення саме цього пункту Правил дорожнього руху та чи знаходиться це порушення у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Як слідує з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_1 , 26.12.2025 о 19.45 год., керуючи транспортним засобом SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_3 , він почав перестроюватися з крайньої правої смуги в центральну перед стоячою фурою VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого водій фури здійснив наїзд у ліві водійські двері його машини.
ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях, наданих на місці події вказав про те, що 26.12.2025 на автомобілі VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по пр. Олександра Поля в м. Дніпрі в сторону пр. Лесі Українки. На світлофорі при троганні з місця почув сторонній звук; не змінюючи полоси руху, зупинився на місці пригоди.
Вказані обставини об`єктивно підтверджуються дослідженим відеозаписом з відеореєстратора, наданим ОСОБА_2 , з якого слідує, що автомобіль VOLVO під керуванням водія ОСОБА_2 перебував у своїй смузі руху та рухався у щільному потоці транспортних засобів за іншою вантажівкою, дотримуючись безпечної дистанції, він здійснив повну зупинку автомобіля, очікуючи початок руху транспортного засобу, що знаходився попереду нього. Після увімкнення дозволяючого сигналу світлофора та початку руху транспортного засобу, який перебував попереду, водій ОСОБА_2 розпочав прямолінійний рух без зміни напрямку чи перестроювання. 
Водночас автомобіль SKODA під керуванням водія ОСОБА_1 , розпочав маневр перестроювання з крайньої правої смуги до центральної ще під час зупинки автомобіля VOLVO на заборонний сигнал світлофора і на момент початку його руху не завершив цей маневр, частково перебуваючи у смузі руху вантажного автомобіля, впритул під`їхавши до його кабіни з правого боку.
За таких обставин саме водій автомобіля SKODA — ОСОБА_1 , який здійснював перестроювання, відповідно до вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху був зобов`язаний переконатися у безпечності свого маневру та надати дорогу транспортним засобам, що рухалися смугою, на яку він мав намір перестроїтися.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги конструктивні особливості вантажного автомобіля VOLVO FH, за якими на момент початку руху автомобіль SKODA, під керуванням ОСОБА_1 , перебував у так званій «мертвій» (невидимій) зоні огляду водія автомобіля VOLVO — ОСОБА_2 , що об`єктивно обмежувало можливість своєчасного виявлення легкового автомобіля. 
Варто зауважити, що на автомобілі VOLVO FH, як на кабіні, так і на напівпричепі, розміщені спеціальні попереджувальні наліпки, які інформують інших учасників руху про наявність сліпих зон (“Blind Spot”).
Сам по собі факт перебування транспортного засобу в невидимій зоні не звільняє водія від обов`язку дотримуватися вимог Правил дорожнього руху, однак у сукупності з іншими встановленими обставинами у даній справі — відсутністю зміни смуги руху водієм автомобіля VOLVO, незавершеним маневром перестроювання автомобіля SKODA та відсутністю належних доказів порушення водієм ОСОБА_2 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, який фізично не мав можливості виявити небезпеку — свідчить про недоведеність вини водія ОСОБА_2 .
Отже, матеріали справи не містять належних доказів того, що водій автомобіля VOLVO ОСОБА_2 перед початком руху мав об`єктивну можливість виявити автомобіль SKODA, уникнути зіткнення та своїми діями порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху. Відповідно, висновок про порушення ним зазначеної норми є припущенням, що не може бути покладене в основу притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
Таким чином, з наведеного у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушення п.10.1 ПДР, а також доказів існування причинного зв`язку між його діями та настанням дорожньо-транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_1 .
Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду у призначенні судової автотехнічної експертизи.
Відповідно до ст. 273 КУпАП експертиза призначається лише у випадках, коли для з`ясування обставин справи виникає потреба у спеціальних знаннях. Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, обставини дорожньо-транспортної пригоди були встановлені на підставі належних та допустимих доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, письмових пояснень учасників пригоди, наданих на місці ДТП та під час судового розгляду, відеозапису. Оцінка зазначених доказів не потребує спеціальних знань у галузі автотехніки, а зводиться до встановлення фактичних обставин справи та надання їм правової оцінки.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідності у застосуванні спеціальних знань не виникло, і з точки зору достатності доказів матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Під час апеляційного перегляду не було надано доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції про невинуватість  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до правових позицій, викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень вищезазначених положень, а також вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив відсутність в діях  ОСОБА_2 порушень вимог ПДР України, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді про закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без зміни.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката Конюшка Дениса Борисовича задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження постанови Центрального районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Конюшка Дениса Борисовича залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року стосовно про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя      О. П. Піскун