Справа № 752/26477/21 
Провадження № 2/752/176/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

03 вересня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на 43/100 частки квартири,-
ВСТАНОВИВ:
у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить: визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 ; здійснити поділ спільного майна та визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , а також визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04.10.1997 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2020 року в справі № 761/34596/19.
ОСОБА_1 зазначав, що за перебування його з відповідачем у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх спільною сумісною власністю.
Також позивач вказував, що не домовився з відповідачем про поділ спільного майна, та всі оригінали правовстановлюючих документів на спірну нерухомість знаходяться у ОСОБА_2 .
Посилаючись на викладене, позивач просить позов задовольнити.
Ухвалами судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 01.11.2021 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у відповідача правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано у КП КМР «Київське БТІ» документи інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 . Накладено арешт та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_2 , іншим особам, які діють в її інтересах, вчиняти дії (укладати будь-які правочини, які обтяжують спірне майно правами третіх осіб, включаючи укладення правочинів щодо відчуження, міни, дарування, передання у заставу, оренду чи інше користування) щодо квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 41, 45-47).
Ухвалою суду від 18.04.2023 року застосовано заходи примусу до ОСОБА_2 і вилучено тимчасово письмові докази для огляду судом - правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 208-210).
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С. від 23.01.2024 року вказану справу прийнято до свого розгляду (т. 2, а.с. 11).
Ухвалою суду від 09.04.2024 року витребувано у ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано в КП КМР «Київське БТІ» документи інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 70-72).
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на 43/100 частки квартири, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на 43/100 часток квартири АДРЕСА_1  (т. 3, а.с. 1-7).
Позовну заяву мотивовано тим, що спірне житлове приміщення придбано в 2008 році за 704 480,00 грн і зареєстроване на її ім`я, з яких кошти в сумі 303 000,00 грн належали їй особисто та, які вона отримала в квітні 1997 року в якості розподілу майна подружжя від колишнього чоловіка ОСОБА_3 .
Посилаючись на те, що в неї були кошти для придбання власного житла, які їй належали особисто ще до шлюбу, що становить 43/100 часток квартири АДРЕСА_1 , а об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є 57/100 часток спірної нерухомості, ОСОБА_2 просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С. від 21.05.2024 року відкрито провадження в справі № 752/10616/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на 43/100 частки квартири та призначено підготовче судове засідання (т. 3, а.с. 39-40).
Ухвалою суду від 17.09.2024 року цивільну справу № 752/26477/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 752/10616/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на 43/100 частку квартири. Об`єднаній справі присвоєно № 752/26477/21. Призначено підготовче засідання в указаній об`єднаній справі (т. 2, а.с. 173-174).
Ухвалою суду від 11.02.2026 року у задоволенні клопотання представників сторін про проведення за участі судді врегулювання спору в указаній справі відмовлено (т. 3, а.с. 157-159).
Ухвалою суду від 30.03.2026 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 3, а.с. 170).
Ухвалою судді Голосіївського районного суду Мазура Ю.Ю. від 09.04.2026 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про відвід судді Хоменко В.С. від розгляду вказаної цивільної справи (т. 3, а.с. 245-246).
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 його позов підтримала, який просила задовольнити. В задоволенні позову ОСОБА_2 просила відмовити.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник, кожен зокрема, позов ОСОБА_2 підтримав, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечив і просив відмовити в задоволенні позову останнього.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 04.10.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.10.1997 року серії НОМЕР_1 (т. 3, а.с. 8).
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «ПрімІнвест» від 25.03.2008 року № 221 довіритель ОСОБА_2 оплатила квартиру АДРЕСА_1 , в повному обсязі на суму 704 480,00 грн згідно з договором № 20 від 16.05.2005 року, та прийняла вказане житлове приміщення згідно з актом № 20/2 від 25.03.2008 року (т. 3, а.с. 26, 27).
Відповідно до свідоцтва про право власності від 04.04.2008 року Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні головуючим-суддею, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 03.04.2008 року, наказ № 660-С/КІ (т. 2, а.с. 231-232).
Згідно з інформаційною довідкою КВ-2021 № 18019 від 24.05.2021 року КП КМР «Київське БТІ» квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.04.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення (Наказ № 660-С/КІ від 03.04.2008 року), та зареєстрованого в Бюро 08.04.2008 року за реєстровим № 45384 (т. 1, а.с.20).
Загальна площа вказаного житлового приміщення 87,8 кв. м, що підтверджується поверховим планом та експлікацією, направленими до суду КП КМР «Київське БТІ» (т. 1, а.с. 181-182).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2020 року в справі № 761/34596/19 шлюб між сторонами розірвано (т. 3, а.с. 12-14).
ОСОБА_2 як замовником підписано договірну ціну станом на 06.10.2020 року на капітальний ремонт квартири АДРЕСА_1 , локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, підсумкову відомість ресурсів до нього, дефектний акт, довідку про вартість виконаних будівельних робіт і акт приймання виконаних робіт за грудень 2021 року, а також відомості витрачених ресурсів витрат підрядника (т. 2, а.с. 99-122, 122 зворот).
Відповідно до податкових декларацій, ОСОБА_2 в 2019 році отримала 960 801,68 грн доходу, в 2020 році - 642,361,00 грн, та в 2021 році - 1 236 284,22 грн (а. 2, а.с. 123-136).
При цьому, як вбачається з архіву валютних курсів, станом на 01.02.2008 року 100 доларів США по курсу становило 505,00 грн (т. 3, а.с. 30).
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 11.03.1993 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано 15.01.1993 року (т. 3, а.с. 31).
Із заяви ОСОБА_3 від 09.02.2024 року, підпис в якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., зареєстровано в реєстрі за № 612, вбачається, що останній підтверджує той факт, що в квітні 1997 року під час розлучення в якості розподілу майна подружжя передав своїй дружині ОСОБА_2 гроші в сумі, еквівалентній 60 000,00 доларів США на придбання нею власного житла (т. 3, а.с. 32).
Відповідно до комісійного акта обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненою збройною агресією рф від 17.03.2025 року, квартира АДРЕСА_1 , зруйнована (пошкоджена) 20.12.2024 року, зокрема: вирвані вітражні вікна та міжкімнатні двері, пошкоджено стіни, в тому числі несучі, розбито побутову техніку, меблі, зруйновано гардеробну кімнату та ін. При візуальному огляді квартира до проживання не придатна (т. 3, а.с. 61-62).
Як вбачається з висновку експерта № 578/08.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 28.08.2025 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_1 , та робіт, які ще необхідно провести для усунення пошкоджень в результаті збройної агресії рф станом на 20.12.2024 року становить 725 291,63 грн (т. 3, а.с. 93-117).
Згідно з листом директора агентства Май Спейс від 03.09.2025 року після критичного пошкодження будинку, що знаходиться на АДРЕСА_2 , в результаті російської агресії, купівлі-продаж квартир у цьому будинку практично припинилася, та існують пропозиції по дуже низьких цінах (т. 3, а.с. 118).
ТОВ «МЖК «Оболонь-Комфорт» зверталося з листом вих. № 9 від 26.08.2025 року до ОСОБА_2 як власника квартири АДРЕСА_1 , з метою усунення залиття та вжиття всіх необхідних заходів для перешкоджання виникнення подібної проблеми на її терасі (т. 3, а.с. 119-120).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що з 1990 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , якій, перед тим як піти від неї, залишив 60 000,00 доларів США, що підтвердив у нотаріальній заяві. Він був військовослужбовцем і добре заробляв, також вони отримали квартиру, яку продали в 1996 році. В 1997 році вони з ОСОБА_2 розійшлися, але ворогами не залишилися. ОСОБА_2 хотіла придбати більшу квартиру.
Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що познайомився із сім`єю ОСОБА_10 у 2004 році. Активно спілкувалися до 2010 року. ОСОБА_1 ніде не працював з 2004 року по 2010 рік. Основні гроші надані батьками ОСОБА_2 у сумі 80 000,00 доларів США для придбання спірної квартири. В 2010 році в спірній квартирі ремонт проводила ОСОБА_2 , вона була ФОП. ОСОБА_1 йому говорив, що претензій щодо квартири в нього до дружини не було. Також батько ОСОБА_2 допомагав у придбанні квартири, яким інвестовано в квартиру. Вартість квартири в 2005 році становила 140 000,00 доларів США. Особисто присутнім при здійсненні платежів за квартиру він не був. Вся інформація йому відома зі слів батька ОСОБА_2 . ОСОБА_2 припинили відносини в 2019 році. Йому невідомо чи ОСОБА_1 працював чи ні.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.
Застосовуючи норму ст. 60 СК України, та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17).
Тобто, той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують на підставі належних та допустимих доказів.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_2 , посилалася на те, що 43/100 спірної квартири є її особистою власністю, оскільки вказане житлове приміщення хоч і придбано у період перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , проте за її особисті кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, отримані нею від попереднього чоловіка у квітні 1997 року.
Разом з тим, суд вважає недоведеним цей факт, адже спірна квартира придбана в березні 2008 року, тобто майже через 10 років після отримання ОСОБА_2 від колишнього чоловіка зазначеної вище суми.
Також сам  ОСОБА_3 вказаний факт підтвердив у лютому 2024 року.
Різниця в часі між отриманими ОСОБА_2 коштами та підтвердженням останнім зазначених обставин становить значний період часу (близько 27 років).
При цьому, доказів про укладення відповідно до вимог ст. 27 КпШС України (чинного на момент розірвання шлюбу та передачі коштів) між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (прізвище в попередньому шлюбі ОСОБА_7 ) як подружжям майнових угод не надано.
За цих же обставин, суд не бере до уваги й покази свідка ОСОБА_3 , та вони також не містять інформації про відомі йому обставини, які мають значення для судової справи, а саме: що залишені ним у квітні 1997 року ОСОБА_2 60 000,00 доларів США були витрачені останньою саме на придбання в березні 2008 року квартири АДРЕСА_1 .
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про заробіток як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 в період до та на момент придбання спірної квартири, а надані ОСОБА_2 декларації датовані 2019-2021 роками, тобто підтверджують наявність доходів останньої вже після придбання квартири АДРЕСА_1 .
Щодо проведеного ОСОБА_2 капітального ремонту спірного житлового приміщення, то як вбачається, в цій частині документи датовані 2020 роком, і правового значення для вирішення вказаного спору також не мають, адже квартира придбана в 2008 році.
Що ж стосується показів свідка ОСОБА_9 , то вони не можуть бути допустимим доказом факту і обставин придбання спірного житлового приміщення за особисті кошти ОСОБА_2 , адже такі ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.
Отже, суд вважає недоведеним факт придбання 43/100 часток спірної квартири ОСОБА_2 за особисті кошти, адже обставина того, що отримана останньою ще в квітні 1997 року сума коштів у розмірі 60 000,00 доларів США витрачена нею через майже 10 років на придбання конкретно квартири АДРЕСА_1 , не підтверджена належними письмовими доказами та поясненнями свідків.
Оскільки, на момент набуття спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, та презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, адже в справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 , тому суд дійшов висновку про визнання права власності за кожним із сторін по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 .
Враховуючи перелічені вище обставини та те, що заявлена ОСОБА_1 вимога про визнання спірної квартири спільним сумісним майном є неефективним способом захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року в справі № 523/14489/15-ц), суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову ОСОБА_1 і відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та, враховуючи часткове задоволення вимог позову ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , з останньої в дохід держави підлягає стягненню 908,00 грн судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на 43/100 частки квартири - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) судового збору.
Відомості про сторін: 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко