Справа № 650/7768/25
провадження № 2/650/1029/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого - судді Сікори О.О.,
за участю секретаря - Завістовської Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 2108823255048 від 29 березня 2021 року у розмірі 63 879,54 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням, тобто за тілом кредиту, становить 5 100,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 58 779,54 грн.
Щодо судових витрат представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 29 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір № 2108823255048, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 5 100,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, визначених договором, його додатками та правилами.
Згідно з пунктом 1.9 договору граничний строк кредитування, тобто строк дії кредитного договору, становив один рік. Проценти за користування кредитом відповідно до пункту 1.4 договору розраховувалися від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, із застосуванням визначених договором процентних ставок.
На виконання умов договору первісний кредитодавець перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 5 100,00 грн. Як зазначив представник позивача, факт перерахування кредитних коштів підтверджується листом платіжної організації, згідно з яким 29 березня 2021 року здійснено переказ грошових коштів на банківську картку, яка належить позичальнику.
Договір укладено в електронній формі шляхом прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За доводами позивача, відповідач заповнила заяву про надання кредиту на сайті, ввела код підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором для підписання електронного договору, та зазначила реквізити банківської картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти.
Позивач вважає, що сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, строк користування кредитом, порядок повернення кредиту, розмір процентів за користування кредитом, загальну вартість кредиту та інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Підписанням договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма його істотними умовами та отримала інформацію, передбачену вимогами чинного законодавства.
Також представник позивача зазначив, що первісний кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, кредит у встановлений строк не повернула, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
Щодо переходу права вимоги представник позивача вказав, що 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого первісний кредитор відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2108823255048 від 29 березня 2021 року.
У подальшому, 10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2108823255048 від 29 березня 2021 року.
Внаслідок укладення зазначених договорів саме Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2108823255048 від 29 березня 2021 року.
Загальний розмір заборгованості за договором станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 85 785,06 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням становить 5 100,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 80 685,06 грн; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості становить 0,00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами становить 0,00 грн; заборгованість за комісіями становить 0,00 грн; інфляційні збитки становлять 0,00 грн; три проценти річних становлять 0,00 грн.
Водночас, враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість не в повному розмірі, а у сумі 63 879,54 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням становить 5 100,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 58 779,54 грн.
У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Представник відповідача вказав, що зі змісту договору про надання фінансових послуг № 2108823255048 від 29 березня 2021 року та графіку платежів, який є додатком № 2 до договору, вбачається, що сторонами було погоджено строк кредитування саме на 16 днів, а датою повернення кредиту визначено 13 квітня 2021 року. Загальна вартість кредиту, погоджена сторонами, становила 6 732,00 грн. У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що позивач безпідставно нарахував проценти поза межами погодженого сторонами строку кредитування.
Представник відповідача вказав, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється, а права кредитодавця у разі прострочення виконання грошового зобов`язання можуть бути захищені лише шляхом застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України. На підтвердження цієї позиції представник відповідача послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Також представник відповідача зазначив, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України у вигляді сплати процентів за неправомірне користування кредитом після закінчення строку кредитування. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 58 779,54 грн є необґрунтованою.
Також представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів.Надані позивачем розрахунки заборгованості не є первинними бухгалтерськими документами, а є лише односторонніми арифметичними розрахунками заявленої до стягнення суми, складеними позивачем або попередніми кредиторами. Такі розрахунки самі по собі не підтверджують ані факту видачі кредиту, ані факту отримання відповідачем грошових коштів, ані правильності визначення розміру заборгованості.
Позивач не надав виписки з карткового рахунку, яка б дала можливість ідентифікувати рахунок відповідача, підтвердити надходження кредитних коштів саме відповідачу та перевірити заявлений розмір заборгованості. Крім того, з наданих розрахунків неможливо перевірити порядок і правильність нарахування процентів, оскільки вони не містять детального математичного обґрунтування заявлених сум.
Окремо представник відповідача зазначив, що позивач не довів належним чином укладення кредитного договору в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали справи не містять належних доказів прийняття відповідачем пропозиції укласти електронний договір, доказів надсилання електронного повідомлення про акцепт, доказів використання відповідачем одноразового ідентифікатора, а також доказів ознайомлення відповідача з правилами надання грошових коштів у позику.
Кредитний договір не містить власноручного підпису відповідача, а відомості про підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора, на його думку, створені заінтересованими особами та не підтверджені беззаперечними доказами. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач не довів належними доказами факт укладення між сторонами спірного кредитного договору в електронному вигляді.
Щодо переходу права вимоги представник відповідача зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором № 2108823255048 від 29 березня 2021 року. Зокрема, позивач не надав достатніх доказів переходу права вимоги на кожному етапі відступлення, доказів оплати за договором відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, а також доказів повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні.
За відсутності належного підтвердження переходу права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не набуло статусу нового кредитора за спірним договором, а тому не мало правових підстав звертатися до суду з цим позовом.
Крім того, представник відповідача зазначив про неправомірність умов договору щодо сплати комісійної винагороди, посилаючись на те, що кредитодавець не має права стягувати з позичальника платежі за дії, які вчиняються ним на власну користь або є наслідком реалізації прав та обов`язків кредитодавця за кредитним договором. При цьому представник відповідача послався на висновки Верховного Суду щодо нікчемності умов договору про сплату комісій за обслуговування кредиту.
Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн представник відповідача зазначив, що такі витрати є завищеними, необґрунтованими та неспівмірними зі складністю справи, обсягом виконаних робіт і ціною позову. На його думку, позовна заява містить типові положення для спорів про стягнення кредитної заборгованості та не потребувала значного часу для підготовки.
Також представник відповідача вказав, що надані позивачем документи щодо правничої допомоги не дають можливості встановити, хто саме, коли та в якому обсязі надавав правничу допомогу, а також не підтверджують фактичної оплати таких послуг. У зв`язку з цим представник відповідача просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі.
З урахуванням викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, не спростовують підстав позову та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Щодо факту укладення договору представник позивача зазначив, що 29 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір № 2108823255048, який було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті позичальника відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Представник позивача вказав, що відповідно до умов договору, а також правил надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», позичальник для отримання кредиту реєструвався на веб-сайті товариства, зазначав особисті дані, бажану суму кредиту, строк користування кредитом, проходив верифікацію банківської картки за допомогою платіжної системи, після чого в особистому кабінеті отримував індивідуальну частину договору та акцептував її шляхом введення одноразового ідентифікатора.
За доводами представника позивача, введення відповідачем одноразового ідентифікатора у відповідне поле на сайті кредитодавця є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, моментом ідентифікації позичальника та моментом укладення договору. Без отримання відповідачем SMS-повідомлення, входу до особистого кабінету та введення одноразового ідентифікатора спірний кредитний договір не міг бути укладений.
Кредитний договір містить усі істотні умови, зокрема суму кредиту, строк кредитування, порядок повернення кредиту, розмір і порядок нарахування процентів, а тому у відповідності до статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Крім того, представник позивача вказав, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, доки його правомірність не спростована.
Щодо видачі кредитних коштів представник позивача зазначив, що на виконання умов договору позичальнику були перераховані грошові кошти у розмірі 5 100,00 грн. Факт перерахування коштів підтверджується листом платіжної організації ТОВ ФК «Вей Фор Пей», відповідно до якого 29 березня 2021 року о 09 год 29 хв 32 сек здійснено переказ коштів у розмірі 5 100,00 грн на картку з маскою НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», категорія картки MasterCard, із зазначенням номера договору № НОМЕР_2 .
Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками, а є фінансовими установами, тому вони об`єктивно позбавлені можливості формувати та подавати виписки з карткових рахунків споживачів. У зв`язку з цим представник позивача вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність надання саме банківської виписки з рахунку відповідача.
Щодо розрахунку заборгованості представник позивача зазначив, що у розрахунках заборгованості первісного кредитора, наступних кредиторів та позивача чітко зазначено, з яких складових складається заявлена до стягнення сума, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідач не надала власного контррозрахунку заборгованості та доказів належного виконання зобов`язань за договором.
Зза умовами договору № 2108823255048 орієнтовний строк повернення кредиту становив 16 днів з моменту отримання кредиту, однак строк кредитування за договором становив 365 днів. У разі несплати нарахованих процентів та неповернення кредиту проценти підлягали нарахуванню за фактичний строк користування кредитом, але не більше строку кредитування, тобто не більше 365 днів.
Проценти за користування кредитом були нараховані у межах строку кредитування, а саме до 28 березня 2022 року, тому посилання відповідача на те, що позивач нарахував проценти поза межами строку кредитування, є безпідставними. Умови договору щодо строку кредитування, орієнтовного строку повернення кредиту, процентних ставок та порядку нарахування процентів є чіткими, зрозумілими та однозначними.
Ввідповідач до підписання договору мала можливість ознайомитися з його умовами, самостійно обрати суму та строк кредитування, а після ознайомлення з умовами договору підписала його без будь-яких застережень. Тому подальша незгода відповідача з умовами кредитування не може бути підставою для невиконання взятих на себе договірних зобов`язань.
Щодо повідомлення боржника про заміну кредитора представник позивача зазначив, що відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не має наслідком недійсність правочину про відступлення права вимоги, а лише покладає на нового кредитора ризик можливого виконання боржником зобов`язання первісному кредитору.
Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань ані на користь первісного кредитора, ані на користь позивача.
Щодо переходу права вимоги представник позивача зазначив, що 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, відповідно до якого право вимоги за договором № 2108823255048 було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».
У подальшому право вимоги за цим договором було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». До матеріалів справи долучено договори відступлення права вимоги, акти приймання-передачі реєстрів боржників, витяги з реєстрів боржників, а також документи, які підтверджують виконання сторонами умов відповідних договорів. Ці докази є належними та достатніми для підтвердження переходу права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Доводи відповідача про відсутність доказів сплати за договорами відступлення права вимоги не відповідають дійсності, оскільки матеріали справи містять платіжне доручення та акт зарахування зустрічних однорідних вимог, які підтверджують виконання відповідних зобов`язань між сторонами договорів відступлення.
Щодо витрат на правничу допомогу представник позивача зазначив, що на підтвердження таких витрат до позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист, заявку на надання юридичної допомоги № 1899 від 03 листопада 2025 року на суму 16 000,00 грн та витяг з акта № 16 про надання юридичної допомоги з детальним описом наданих послуг.
Витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і їх вартості. При цьому, відповідач не довела неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу.
З урахуванням викладеного представник позивача просить позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06 травня 2026 року за клопотанням представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витребувано докази, необхідні для перевірки факту перерахування кредитних коштів відповідачу.
Зокрема, суд витребував у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повний номер банківської картки з маскою № НОМЕР_1 , на яку 29 березня 2021 року було зараховано кошти у сумі 5 100,00 грн за договором № 2108823255048, отримувачем яких зазначена ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , а також інші відомості щодо цього платежу.
Також суд витребував у Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» ідентифікаційні дані власника картки з маскою № НОМЕР_1 , повний номер цієї картки, відомості про те, чи відкривалась ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , банківська картка з такою маскою, докази зарахування 29 березня 2021 року кредитних коштів у сумі 5 100,00 грн, виписку за карткою за період з 29 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року, інформацію щодо фінансового номера телефону за цією карткою, а також інформацію про те, чи міститься номер телефону НОМЕР_4 в анкетних даних ОСОБА_1 .
У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив, є необґрунтованими та безпідставними, а тому не спростовують заперечень відповідача проти позову.
Представник відповідача повторно вказав, що матеріали справи не містять належних доказів дотримання сторонами вимог Закону України «Про електронну комерцію» під час укладення спірного кредитного договору. Зокрема, за його доводами, позивач не надав доказів прийняття ОСОБА_1 пропозиції укласти електронний договір, доказів надсилання електронного повідомлення про акцепт, а також доказів підписання договору відповідачем у порядку, передбаченому законом.
Також представник відповідача зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач в особистому кабінеті зазначила належні банківські реквізити, рахунок чи банківську картку, на які могли бути перераховані кредитні кошти. Відсутність повних реквізитів банківської картки або рахунку відповідача унеможливлює ідентифікацію саме рахунку відповідача та підтвердження факту переказу коштів на виконання спірного договору.
Щодо переходу права вимоги представник відповідача зазначив, що позивач не довів належними доказами факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором від 29 березня 2021 року. Зокрема, позивач не надав доказів перерахування первісним кредитором коштів за кредитним договором, доказів повідомлення боржника про відступлення права вимоги, а також доказів оплати за договором про відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року.
У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не набуло права вимоги за спірним кредитним договором, а тому не мало правових підстав для звернення до суду з цим позовом.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача зазначив, що заявлена позивачем сума у розмірі 16 000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову. Справа є малозначною, її розгляд здійснюється без участі представника позивача, а підготовка позовної заяви у такій категорії справ не потребувала значних зусиль чи додаткового аналізу складних документів.
Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач не надав доказів фактичної оплати послуг з надання правничої допомоги, а подані документи не дають можливості встановити, хто саме з адвокатів, коли та в якому обсязі надавав правничу допомогу позивачу. У зв`язку з цим представник відповідача просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
З урахуванням викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.
У письмових поясненнях представник позивача зазначив, що після ознайомлення із запереченнями відповідача вважає викладені у них доводи необґрунтованими та такими, що не спростовують обставин, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник позивача вказав, що позивач належним чином обґрунтував та підтвердив доказами факт укладення кредитного договору, підстави нарахування заборгованості, перехід права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а також понесені витрати на правничу допомогу.
Щодо доводів відповідача про недоведеність факту перерахування кредитних коштів представник позивача зазначив, що відповідач заперечує факт отримання коштів, однак не надала документів, які могли б підтвердити відсутність зарахування коштів на її картковий рахунок. При цьому відповідач має доступ до своїх банківських рахунків та могла самостійно отримати виписку по рахунку або інші документи банку щодо відсутності надходження кредитних коштів.
До матеріалів справи долучено довідку платіжної організації, яка підтверджує факт перерахування позикодавцем грошових коштів відповідачу. Водночас, оскільки відповідач заперечує факт отримання коштів, а позивач не є банком та не має можливості самостійно отримати банківську виписку з рахунку відповідача, позивач подав клопотання про витребування доказів.
Щодо повідомлення боржника про заміну кредитора представник позивача зазначив, що таке повідомлення здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення права вимоги. Крім того, відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а неповідомлення боржника про заміну кредитора не має наслідком недійсність правочину про відступлення права вимоги.
Представник позивача вказав, що єдиним наслідком неповідомлення боржника про заміну кредитора є ризик для нового кредитора у вигляді можливого виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору. Разом з тим матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань ані на користь первісного кредитора, ані на користь позивача.
Щодо переходу права вимоги представник позивача зазначив, що 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, відповідно до якого право вимоги за договором № 2108823255048 було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».
У подальшому, 10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 2108823255048, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
До матеріалів справи долучено відповідні договори з додатками, реєстри боржників, у яких відображено дані щодо ОСОБА_1 , платіжне доручення № 307600018 на суму 5 535 543,12 грн, яке підтверджує сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», а також акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 31 березня 2023 року.
Також представник позивача вказав, що за умовами договору № 10-03/2023/01 право вимоги вважається переданим новому кредитору в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників. Такий акт був підписаний сторонами 10 березня 2023 року, що підтверджує перехід права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Договір про відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року за своєю правовою природою є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за ним жодна зі сторін не передавала грошові кошти в розпорядження іншої сторони за плату як фінансову послугу. Вказаний договір відповідає ознакам договору цесії, укладений належним чином та є дійсним.
На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у повному обсязі.
10 червня 2026 року до суду надійшли відомості ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на виконання ухвали суду про витребування доказів.
Відповідно до листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 08 червня 2026 року № 080626-4, грошові кошти за платіжною операцією, щодо якої судом витребувано інформацію, були перераховані на банківську картку № НОМЕР_5 .
Також у вказаному листі зазначено, що інформацією про держателя банківської картки, його фінансовий номер та рух коштів по ній у повній мірі володіє банк-емітент банківської картки, яким у цьому випадку є АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 16 червня 2026 року за клопотанням представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витребувано додаткові докази у Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк».
Зокрема, суд витребував ідентифікаційні дані власника банківської картки № НОМЕР_5 , у тому числі прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані, а також інші відомості про власника цієї картки.
Крім того, суд витребував докази зарахування 29 березня 2021 року на картку № НОМЕР_5 кредитних коштів у сумі 5 100,00 грн, виписку за цією карткою за період з 29 березня 2021 року по 03 квітня 2021 року, інформацію про те, чи відкривалась ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , банківська картка № НОМЕР_5 , а також відомості про те, чи була така картка віртуальною або фізичною.
Також суд витребував інформацію щодо фінансового номера телефону за платіжною карткою № НОМЕР_5 за період з 29 березня 2021 року по 03 квітня 2021 року та інформацію про те, чи міститься номер телефону НОМЕР_4 в анкетних даних ОСОБА_1 .
08 липня 2026 року до суду надійшла відповідь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів.
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 26 червня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260626/78588-БТ банк повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у банку емітовано картку № НОМЕР_5 , рахунок IBAN № НОМЕР_6 .
Також банк надав ідентифікаційні дані власника картки, а саме зазначив, що власником картки є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_7 . У листі зазначено адресу місця проживання власника картки: АДРЕСА_1 .
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що номер телефону НОМЕР_4 знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 , а фінансовим номером телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій, станом на 26 червня 2026 року був номер НОМЕР_4 .
Згідно з відповіддю банку, по рахунку № НОМЕР_5 , IBAN № НОМЕР_6 , було зарахування коштів у сумі 5 100,00 грн за період 29 березня 2021 року.
До відповіді АТ КБ «ПриватБанк» долучено виписку за рахунком № НОМЕР_5 , IBAN № НОМЕР_6 , за період з 29 березня 2021 року по 03 квітня 2021 року. Зі змісту виписки вбачається, що 29 березня 2021 року на картку № НОМЕР_5 здійснено операцію «Зарахування переказу» на суму 5 100,00 грн.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами , з`ясувавши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків.
Суд встановив, що 29 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2108823255048, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 5 100,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором.
Відповідно до пункту 1.1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит без конкретної споживчої мети на суму, зазначену та погоджену сторонами в заяві-анкеті, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами договору.
Відповідно до пункту 1.2 договору кредит надавався на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, які є додатками до договору та його невід`ємними частинами.
Відповідно до пункту 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту становив 16 днів з моменту отримання кредиту. При цьому у разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Відповідно до пункту 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту. Договором передбачено розмір процентної ставки 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту, а також збільшення процентної ставки у разі неповернення кредиту після спливу орієнтовного строку повернення кредиту.
Відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, а у разі якщо сума кредиту залишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Відповідно до заяви-анкети для отримання кредиту від 29 березня 2021 року ОСОБА_1 просила надати їй кредит на особисті потреби у розмірі 5 100,00 грн. У заяві-анкеті зазначено орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту, а також прямо зазначено, що кредит надається строком на 365 днів з правом повернення достроково.
Отже, аналіз змісту договору, заяви-анкети та графіку платежів свідчить про те, що зазначені в договорі 16 днів є не строком дії кредитного договору в цілому, а орієнтовним строком повернення кредиту та строком першої обов`язкової сплати процентів, за умови дотримання якого позичальник мав можливість повернути кредит на початкових умовах. Натомість загальний строк кредитування за погодженими сторонами умовами становив 365 днів.
Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що строк кредитування за спірним договором становив лише 16 днів, оскільки такі доводи ґрунтуються на вибірковому тлумаченні окремих положень договору та додатків до нього без урахування змісту договору в цілому. Положення договору про орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів не припиняли дії договору після спливу цього строку та не позбавляли кредитодавця права нараховувати проценти за фактичний строк користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування 365 днів.
Суд бере до уваги, що у паспорті споживчого кредиту зазначено строк кредитування 16 днів. Водночас паспорт споживчого кредиту містить стандартизовану переддоговірну інформацію про умови кредитування, зокрема розрахунок платежів за умови повернення кредиту в межах орієнтовного строку. Така інформація сама по собі не спростовує змісту підписаної відповідачем заяви-анкети та умов договору, якими сторони погодили строк кредитування 365 днів з правом дострокового повернення кредиту.
Крім того, у паспорті споживчого кредиту, як і в заяві-анкеті, зазначено розмір кредиту 5 100,00 грн, розмір процентів за користування кредитом на умовах повернення у межах орієнтовного строку та загальну вартість кредиту для споживача за такого варіанту виконання зобов`язання. Тому зазначення у паспорті 16 днів узгоджується з орієнтовним строком повернення кредиту, а не свідчить про припинення дії договору після спливу такого строку.
Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 договору у разі підписання електронного договору договір вважається укладеним у письмовій формі з дати прийняття позичальником пропозиції кредитодавця. Датою прийняття та підписання кредитного договору, заяви-анкети, правил, паспорта кредиту та інших складових договору є дата складення та підписання сторонами заяви-анкети.
Відповідно до пункту 4.3 договору сторони погодили, що у разі укладення електронного договору як підпис сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Відповідно до пункту 4.4 договору сторони підтвердили, що цей договір укладений у письмовій формі з дотриманням вимог законодавства щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Судом встановлено, що спірний договір оформлено в електронній формі, він містить відомості про позичальника, істотні умови кредитування, суму кредиту, строк кредитування, порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування процентів, а також підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Доводи представника відповідача про відсутність належних доказів укладення електронного договору суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються змістом договору, заяви-анкети, паспорта кредиту, правилами кредитування та подальшими доказами фактичного виконання кредитодавцем своїх обов`язків за договором шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача.
Суд враховує, що відповідач не надала доказів звернення до кредитодавця із заявами про неукладення договору, несанкціоноване використання її персональних даних, втрату доступу до телефонного номера чи банківської картки, а також не надала доказів звернення до правоохоронних органів з приводу можливого шахрайського оформлення кредиту на її ім`я.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Спірний кредитний договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, доказів його нікчемності відповідачем не надано, тому суд виходить із презумпції правомірності цього правочину.
Щодо фактичного отримання відповідачем кредитних коштів суд зазначає таке.
Відповідно до довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02 жовтня 2025 року підтверджено здійснення переказу грошових коштів за договором № 2108823255048 у сумі 5 100,00 грн 29 березня 2021 року о 09 год 29 хв 32 сек на банківську картку з маскою НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», категорія картки MasterCard .
Відповідно до листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 08 червня 2026 року № 080626-4, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів, грошові кошти за вказаною платіжною операцією були перераховані на банківську картку № НОМЕР_5 .
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 26 червня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260626/78588-БТ банк повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , емітовано картку № НОМЕР_5 , рахунок IBAN № НОМЕР_6 .
Зазначеним листом АТ КБ «ПриватБанк» також підтверджено, що власником картки є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , а номер телефону НОМЕР_4 знаходився в її анкетних даних та був фінансовим номером телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій.
Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» за рахунком № НОМЕР_5 , IBAN № НОМЕР_6 , за період з 29 березня 2021 року по 03 квітня 2021 року, 29 березня 2021 року на картку № НОМЕР_5 здійснено операцію «Зарахування переказу» на суму 5 100,00 грн.
Отже, сукупність доказів у справі підтверджує, що кредитні кошти у сумі 5 100,00 грн були перераховані саме на банківську картку, відкриту на ім`я відповідача, а номер телефону, зазначений під час оформлення кредиту, збігається з номером телефону, який містився в анкетних даних відповідача в АТ КБ «ПриватБанк».
За таких обставин суд не приймає доводи представника відповідача про недоведеність факту отримання кредитних коштів, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, отриманими як від платіжної організації, так і від банку-емітента картки.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, кредит у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила, доказів повного або часткового погашення заборгованості суду не надала.
Судом досліджено розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідно до якого заборгованість за договором № 2108823255048 складає 63 879,54 грн, з яких 5 100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 58 779,54 грн - заборгованість за процентами.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані у межах строку кредитування 365 днів, а саме до 28 березня 2022 року. Позивач не заявляє до стягнення проценти за період після спливу граничного строку кредитування 365 днів, не заявляє вимоги про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних або комісії, а просить стягнути лише тіло кредиту та договірні проценти за користування кредитом.
Суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, щодо того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування, а після цього права кредитора можуть захищатися відповідно до статті 625 ЦК України.
Разом з тим наведені правові висновки не є підставою для відмови у задоволенні позову в цій справі, оскільки суд дійшов висновку, що строк кредитування за спірним договором становив 365 днів, а заявлені позивачем проценти нараховані саме в межах цього строку кредитування. Тому у цій справі не йдеться про нарахування договірних процентів після закінчення строку кредитування.
Суд не приймає доводи відповідача про те, що позивач міг заявити лише вимоги, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому ототожненні орієнтовного строку повернення кредиту 16 днів із загальним строком кредитування. Стаття 625 ЦК України регулює відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, проте позивач заявив вимогу про стягнення договірних процентів за користування кредитом у межах погодженого строку кредитування.
Відповідач не надала власного розрахунку заборгованості, який би спростовував розрахунок позивача, не зазначила конкретних арифметичних помилок у розрахунку, не надала доказів погашення кредиту або сплати процентів у більшому розмірі, ніж враховано позивачем.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 80, 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позивач довів факт укладення кредитного договору, факт перерахування кредитних коштів відповідачу, факт невиконання відповідачем грошового зобов`язання та розмір заявленої до стягнення заборгованості.
Щодо переходу права вимоги суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 2108823255048, укладеним з ОСОБА_1 .
10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором № 2108823255048.
Факт переходу права вимоги підтверджується наданими до матеріалів справи договорами відступлення права вимоги, актами приймання-передачі реєстрів боржників, витягами з реєстрів боржників, а також документами щодо виконання сторонами умов договорів відступлення.
Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що позивач не набув права вимоги за спірним договором, оскільки такі доводи спростовуються наданими позивачем доказами, які підтверджують перехід права вимоги від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а в подальшому до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Щодо доводів відповідача про неповідомлення боржника про заміну кредитора суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У такому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.
Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора саме по собі не свідчить про недійсність договору відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язання боржника та не позбавляє нового кредитора права звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Наслідком неповідомлення боржника є лише ризик для нового кредитора у випадку, якщо боржник виконав зобов`язання первісному кредитору.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 після відступлення права вимоги виконала зобов`язання перед первісним або попереднім кредитором. Тому доводи відповідача щодо неповідомлення про заміну кредитора не впливають на право позивача вимагати виконання зобов`язання.
Щодо доводів представника відповідача про ненадання доказів оплати за договором відступлення права вимоги суд зазначає, що за умовами договору № 10-03/2023/01 право вимоги вважається переданим новому кредитору в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників. Крім того, матеріали справи містять акт зарахування зустрічних однорідних вимог, який підтверджує врегулювання взаємних грошових зобов`язань між сторонами договору відступлення.
У зв`язку з цим суд вважає, що позивач підтвердив належними та достатніми доказами своє право вимоги до відповідача за договором № 2108823255048.
Доводи представника відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору та надмірності процентів суд оцінює критично. Відповідач під час укладення договору мала можливість ознайомитися з умовами кредитування, розміром процентів, порядком їх нарахування, строком кредитування, орієнтовною загальною вартістю кредиту та наслідками невиконання зобов`язання. Договір, заява-анкета та паспорт кредиту містять відповідні умови, які були прийняті відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
При цьому відповідач не заявляла зустрічних вимог про визнання договору або окремих його умов недійсними, не довела, що умови договору були прихованими, незрозумілими або такими, з якими вона не могла ознайомитися до укладення договору.
Доводи відповідача про те, що у договорі не зазначено належних банківських реквізитів, на які мали бути перераховані кошти, також не спростовують позовних вимог, оскільки факт перерахування кредитних коштів саме на банківську картку відповідача підтверджено відповідями ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та АТ КБ «ПриватБанк», а також банківською випискою за відповідним рахунком.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 2108823255048 від 29 березня 2021 року є доведеними та підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості у розмірі 63 879,54 грн, з яких 5 100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 58 779,54 грн - заборгованість за процентами.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист адвокатського об`єднання, заявку на надання юридичної допомоги № 1899 від 03 листопада 2025 року на суму 16 000,00 грн та витяг з акта № 16 про надання юридичної допомоги з описом наданих послуг.
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник відповідача заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 16 000,00 грн, вказавши на їх неспівмірність зі складністю справи, ціною позову, обсягом виконаних робіт, типовим характером спору та розглядом справи без участі представника позивача у судових засіданнях.
Суд враховує, що позивачем подані документи підтверджують факт надання правничої допомоги та визначення її вартості між позивачем і адвокатським об`єднанням. Разом з тим заявлений до стягнення розмір таких витрат не є безумовним для суду при вирішенні питання про їх розподіл між сторонами, оскільки суд має оцінити не лише факт домовленості між клієнтом та адвокатом, а й реальність, необхідність, розумність та співмірність таких витрат для покладення їх на іншу сторону спору.
Суд бере до уваги, що ця справа є справою про стягнення заборгованості за кредитним договором, належить до поширеної категорії цивільних справ, не є значною за обсягом доказів чи складністю правового регулювання, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, а представник позивача участі у судових засіданнях не брав. Позовна заява та подальші процесуальні документи ґрунтуються на типовій для цієї категорії спорів правовій позиції про стягнення заборгованості за договором мікрокредитування та переходом права вимоги.
Водночас суд враховує і те, що справа не обмежилась лише поданням позовної заяви. У справі були подані відповідь на відзив, письмові пояснення, клопотання про витребування доказів, а також позивач надавав пояснення щодо заперечень відповідача про неукладення договору, неотримання коштів, строк кредитування та перехід права вимоги. Тому витрати на професійну правничу допомогу не можуть бути визнані такими, що взагалі не були необхідними.
Оцінюючи заявлену суму 16 000,00 грн з урахуванням ціни позову 63 879,54 грн, характеру спору, обсягу підготовлених процесуальних документів, розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відсутності участі представника позивача у судових засіданнях, а також принципів розумності, справедливості та співмірності, суд доходить висновку, що заявлений розмір витрат є завищеним щодо відповідача.
При цьому суд вважає, що повна відмова у стягненні витрат на професійну правничу допомогу була б неспівмірною, оскільки позивач надав документи на підтвердження факту надання правничої допомоги, а подання процесуальних документів у справі було зумовлене необхідністю спростування заперечень відповідача та підтвердження заявлених позовних вимог.
За таких обставин суд вважає обґрунтованим, розумним та співмірним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. У решті вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Керуючись вищенаведеними положеннями ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ЄДРПОУ 44276926, заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2108823255048 від 29 березня 2021 року у розмірі 63 879,54 грн, з яких: 5 100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58 779,54 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ЄДРПОУ 44276926, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ЄДРПОУ 44276926, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
У решті вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09 липня 2026 року.

Суддя:     __________________    О.О. Сікора