Справа № 587/1039/26
Провадження № 2/591/1429/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді – Северинової А.С.,
з участю секретаря судового засідання – Волкової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми цивільну справу № 587/1039/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Позика» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 31 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 94088142. Договір був укладений шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаного позичальником при укладанні кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит в сумі 5500 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. 
Позивач зазначає, що 01 вересня 2025 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» укладено договір факторингу № 01092025/1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 94088142 від 31 грудня 2021 року на суму 19030 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 5500 грн та заборгованість за відсотками – 13530 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2026 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду по суті.
У відзиві на позовну заяву відповідачка із заявленими позовними вимогами не погоджується у повному обсязі, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими, недоведеними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а також такими, що не враховують її фактичного соціального і матеріального становища як внутрішньо переміщеної особи, наслідків воєнного стану, вимушеного переміщення, погіршення умов життя та об`єктивної неможливості своєчасного і повного виконання фінансових зобов`язань в умовах збройної агресії проти України. Зазначає, що особливо спірною та необґрунтованою є вимога позивача про стягнення відсотків у розмірі 13530 грн при тілі кредиту 5500 грн. Розмір заявлених відсотків більш ніж удвічі перевищує основну суму кредиту, що саме по собі свідчить про необхідність надзвичайно ретельної перевірки судом їх правової природи, способу нарахування, періоду нарахування та відповідності умовам договору і вимогам законодавства. Позивач не повинен просто зазначити суму відсотків у розрахунку; він повинен довести, за який саме період вони нараховані, яка денна або річна процентна ставка застосовувалась, чи була вона фіксованою або змінюваною, які саме умови договору це передбачають, чи були такі умови доведені до відома відповідача до укладення договору, чи були вони зрозумілими для споживача, а також чи не є такі нарахування неспівмірними, надмірними та такими, що порушують баланс прав сторін. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн або зменшити їх розмір як неспівмірний зі складністю справи, ціною позову та фактичним обсягом наданих послуг (а.с. 25-27).
У відповіді на відзив позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, зазначає, що договір про надання фінансового кредиту № 94088142 від 31.12.2021 разом із відповідними додатками укладено відповідачем із первісним кредитором шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджує вчинення правочину в електронній формі, при цьому таке підписання стало можливим виключно після авторизації відповідача в особистому кабінеті на сайті кредитора з використанням логіна та пароля, а також внесення персональних даних і номера телефону, без чого укладення договору та додатків до нього було б неможливим. Щодо нарахування відсотків, звертає увагу суду на те, що відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту № 94088142 від 31.12.2021, а також згідно з п. 1.2. Договору, пропозиція набирає чинності з 31.12.2021 року та діє до 23 годин 59 хвилин 31.03.2022 року, тобто нарахування відсотків здійснювалося виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування. Так, відсотки у розмірі 3 630,00 грн були нараховані за період з 31.12.2021 по 30.01.2022, протягом якого застосовувалась пільгова процентна ставка у розмірі 2 % на день, а відсотки у розмірі 9 900,00 грн - за період з 31.01.2022 по 31.03.2022, протягом якого застосовувалась стандартна процентна ставка у розмірі 3 % на день. Таким чином, нарахування заборгованості за відсотками, здійснене первісним кредитором, повністю відповідає умовам укладеного договору, здійснене в межах строку кредитування, є таким, що ґрунтується на законних та договірних підставах, а відтак підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Також зауважує, що позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, тому вважає, що стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 5500 грн підлягає задоволенню (а.с. 38-52).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2026 року задоволено клопотання позивача ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про витребування доказів.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, при подачі позову надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 31 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту за № 94088142, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 5500 грн, з оплатою по процентній ставці згідно такого графіку: протягом пільгового періоду строку кредитування тривалістю 30 календарних днів з 31.12.2021 по 30.01.2022 пільгова процентна ставка становить 2,2 %, протягом стандартного періоду строку кредитування тривалістю 60 календарних днів з 31.01.2022 по 31.03.2022 стандартна процентна ставка становить 3 % (а.с. 80-86).
Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 31.03.2022 року шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства.
01 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено договір факторингу № 01092025/01, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, у тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 94088142 від 31 грудня 2021 року на суму 19030 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 5500 грн та заборгованість за відсотками – 13530 грн (а.с. 75, 87-91).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 94088142 заборгованість відповідача становить 19030 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 5500 грн та заборгованість за відсотками – 13530 грн (а.с. 98-99).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові, формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно- телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»).
Пунктами 12) та 15) частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Відповідно до ч. З ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджується, що 31 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Позика», та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 94088142, який відповідачка підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 5500 грн підтверджується випискою за договором АТ КБ «ПрриватБанк» (а.с. 116).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).
Суд виходить з того, що розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема, пунктів 3.1, 3.2, 4.2 кредитного договору від 31 грудня 2021 року № 94088142. Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснений в межах строку кредитування, визначеного пунктом 4.2 кредитного договору та з урахуванням пільгового періоду, визначеного п. 3.2 кредитного договору.
На думку суду, відповідачка не спростувала правильність наданого позивачем розрахунку, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, право позивача порушене і підлягає захисту, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 19030 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 5500 грн та заборгованість за відсотками – 13530 грн. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2662 грн 40 коп.
Крім того, позивач ставить питання про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн 00 коп.
Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн зазначає, що вона є неспівмірною та підлягає критичній оцінці судом. Ціна позову становить 19 030 грн 00 коп. справа є типовою, позовна заява має шаблонний характер, не містить складного індивідуального правового аналізу, а тому витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн 00 коп. є завищеними порівняно зі складністю справи, обсягом виконаної роботи та характером спору
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн. Для підтвердження розміру цих витрат позивач надав копії договору про надання правової допомоги № 39493634/03 від 02 січня 2026 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ФОП Горобей Р.Г. (а.с. 77-79), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Горобей Р.Г., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Позика» щодо стягнення кредитної заборгованості від 16 лютого 2026 року (а.с. 75 на звороті) та акт надання послуг від 16 лютого 2026 року на підтвердження факту надання правової допомоги (а.с. 72).
Суд погоджується із запереченням відповідача, що розмір заявлених позивачем витрат за надання правничої допомоги 5500 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).
З врахуванням принципів реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, тому клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню. За таких обставин, на підставі ст.ст. 133, 137 ЦПК України, з урахуванням критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3000 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 137, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 94088142 від 31 грудня 2021 року в сумі 19030 грн, судовий збір у сумі 2662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, ЄДРПОУ 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 17 серпня 2026 року.

Суддя   А.С. Северинова