Дата документу 12.08.2026 Справа № 335/8721/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/8721/13-ц      Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження №22-ц/807/1761/26       Суддя-доповідач: Мінгазов Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача Мінгазова Р.В.,
суддів: Бредуна Д.С.,
Полякова О.З.,
за участю секретаря Товстопятко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , орган, дії якого оскаржуються: Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, стягувач ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2026 року до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, в якій просив суд: визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 75423867 від 04.03.2026, складений головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябінським А.В., у виконавчому провадженні № 75423867; зобов`язати головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябінського А.В., у виконавчому провадженні № 75423867 або іншу уповноважену посадову особу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якої перебуває виконавче провадження № 75423867, вжити дій щодо здійснити перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_3 за наступні періоди (вересень 2023 року - 800 грн; лютий 2024 року - 500 грн; квітень 2024 року - 500 грн; травень 2024 року - 500 грн; червень 2024 року - 7000 грн; липень 2024 року - 15 000 грн; серпень 2024 року - 10 000 грн.; вересень 2024 року - 15 000 грн; жовтень 2024 року - 15 000 грн;) з урахуванням сплачених сум в цей період у загальному розмірі 64 300 гривень..
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що у Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 75423867 відкрите на підставі виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2013 у справі № 335/8721/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.08.2013 і до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_1 супровідним листом від 20.09.2024 виконавцю передав квитанції про оплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за 2022 – 2024 рік, серед яких зокрема були квитанції які підтверджували виплати безпосередньо на рахунок ОСОБА_4 , а саме: квитанція № 6636-6X5C-EB56-0K62 від 15.09.2023 виплата у розмірі 800 грн., квитанція № ME44-TT2E-B50B-6518 від 24.02.2024 виплата у розмірі 500 грн., квитанція № 4CHT-40C0-7CTE-0MKK від 12.04.2024 виплата у розмірі 500 грн., квитанція № 3TP4-93C3-PCEP-7CEB від 18.05.2024 виплата у розмірі 500 грн., квитанція № 0012-15MX-4XB4-9BX5 від 11.06.2024 виплата у розмірі 4 000 грн., квитанція № ETC9-EEH7-AA5C-E856 від 10.06.2024 виплата у розмірі 3 000 грн., квитанція № P24A2998746357D2259 від 17.07.2024 виплата у розмірі 15 000 грн., квитанція № X0CH-33AM-XE9E-MHAM від 26.08.2024 виплата у розмірі 10 000 грн., квитанція № P24A3267643053D9608 від 18.09.2024 виплата у розмірі 15 000 грн. Крім того, до виконавця супровідним листом від 20.12.2024 було направлено квитанцію № 7859-X08H-C1E9-HAMX від 15.10.2024 виплата у розмірі 15 000 грн. Разом сума виплат на рахунок ОСОБА_4 , відповідно до наданих квитанції склала 64 300 грн.
04.03.2026 Лівобережний ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслав відповідь № 14066/4, відповідно до якої державним виконавцем зазначено, що у резолютивній частинні рішення відсутні будь-які положення щодо можливості перерахування аліментів безпосередньо на рахунок дитини, до набрання законної сили рішення суду про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Таким чином, кошти перераховані боржником на рахунок відкритий на ім`я дитини - ОСОБА_4 , не можуть бути безумовно зараховані на виконання рішення суду від 11.11.2013, оскільки отримувачем за виконавчим документом визначено ОСОБА_2 . Разом з Листом № 14066/4 від 04.03.2026 відповідачем було направлено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 04.03.2026, відповідно до якого вбачається, що заборгованість становить 122 600,15 грн.
Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2026 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 24.06.2026, через систему «Електронний суд», подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Зазначає, що судом першої інстанції повністю проігнорована практика Верховного суду України, а саме не врахована Постанова Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2024 року по справі № 760/17498/22 провадження № 61-15969св23, відповідно до якої суд дійшов висновку, що перерахування боржником аліментів безпосередньо на особистий рахунок (картку) своєї неповнолітньої дитини вважається належним виконанням обов`язку з їх сплати.
Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що на час перерахування аліментів на рахунок сина, виконавче провадження відносно апелянта щодо сплати аліментів було відсутнє, ОСОБА_1 не було відомо про реквізити рахунку, на який державний виконавець вимагав сплачувати аліменти. Після відкриття виконавчого провадження заявник продовжував сплачувати аліменти на рахунок сина, оскільки йому не відразу було відомо про відкриття виконавчого провадження, та поки не почало діяти фактичне виконання Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.10.2024, сина треба було забезпечувати.
Вважає, що за спірний період ним сплачено аліменти на утримання дитини у розмірі 64300 грн., які не були враховані органом примусового виконання лише з формальних підстав.
03.07.2026 Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Козлової В.О. направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві просять у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , відмовити в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №75423867 з примусового виконання виконавчого листа № 335/8271/13-ц виданого 11 листопада 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду – 20.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заявник ОСОБА_1 супровідними листами від 20.09.2024, від 20.12.2024 передав виконавцю квитанції про оплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за 2022 – 2024 рік, серед яких зокрема були квитанції які підтверджували виплати безпосередньо на рахунок ОСОБА_4 , а саме: квитанція № 6636-6X5C-EB56-0K62 від 15.09.2023 виплата у розмірі 800 грн., квитанція № ME44-TT2E-B50B-6518 від 24.02.2024 виплата у розмірі 500 грн., квитанція № 4CHT-40C0-7CTE-0MKK від 12.04.2024 виплата у розмірі 500 грн., квитанція № 3TP4-93C3-PCEP-7CEB від 18.05.2024 виплата у розмірі 500 грн., квитанція № 0012-15MX-4XB4-9BX5 від 11.06.2024 виплата у розмірі 4 000 грн., квитанція № ETC9-EEH7-AA5C-E856 від 10.06.2024 виплата у розмірі 3 000 грн., квитанція № P24A2998746357D2259 від 17.07.2024 виплата у розмірі 15 000 грн., квитанція № X0CH-33AM-XE9E-MHAM від 26.08.2024 виплата у розмірі 10 000 грн., квитанція № P24A3267643053D9608 від 18.09.2024 виплата у розмірі 15 000 грн., квитанція № 7859-X08H-C1E9-HAMX від 15.10.2024 виплата у розмірі 15 000 грн.
Начальником Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надіслано відповідь №14066/4 від 04.03.2026 на заяву боржника ОСОБА_1 від 19.02.2026, відповідно до якої зазначено, що порівняння відомостей, наданих стягувачем ОСОБА_2 у заяві від 17.09.2024, та боржником ОСОБА_1 у заяві від 20.09.2024, свідчить про наявність часткових розбіжностей у відображенні сум та дат фактично здійснених платежів аліментів. Так, стягувачем зазначено регулярні платежі переважно у розмірі 8000 грн. щомісячно у період з січня 2023 року по травень 2024 року, з незначними відхиленнями (зокрема 7 960 грн у вересні 2023 року та окремі менші платежі на початку 2023 року). Водночас боржником надано квитанції, які підтверджують як аналогічні за періодом платежі, так і додаткові платежі, які не відображені у заяві стягувача, а саме: 500 грн (24.02.2024, 12.04.2024, 18.05.2024), 3 000 грн та 4 000 грн (червень 2024 року), а також значні суми у липні–вересні 2024 року (15 000 грн, 5 000 грн, 10 000 грн, 15 000 грн). За результатами аналізу наданих боржником квитанцій встановлено, що переважна більшість платіжних документів містить як отримувача саме ОСОБА_2 , яка визначена стягувачем у виконавчому документі. Разом з тим, частина квитанцій оформлена неналежним чином, що не дає можливості однозначно ідентифікувати отримувача коштів як ОСОБА_2 . Незважаючи на те, що боржником надано довідку про відкриття рахунку на ім`я дитини - ОСОБА_4 (IBAN: НОМЕР_1 ), а також квитанції про перерахування коштів на цей рахунок, такі платежі не можуть автоматично вважатися належним виконанням рішення суду. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавець діє виключно в межах виконавчого документа. Стягувачем згідно з виконавчого документа є ОСОБА_2 . У резолютивній частині рішення відсутні будь-які положення щодо можливості перерахування аліментів безпосередньо на рахунок дитини, до набрання законної сили рішення суду про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Таким чином, кошти, перераховані боржником на рахунок, відкритий на ім`я дитини - ОСОБА_4 , не можуть бути безумовно зараховані як виконання рішення суду, оскільки отримувачем за виконавчим документом визначено ОСОБА_2 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/12865/24, змінено розмір та спосіб стягнення аліментів. Вказане рішення набрало законної сили 31.07.2025, що підтверджується виконавчим листом від 21.03.2025. Відтак, до вказаної дати підлягало виконанню попереднє судове рішення у справі № 335/8721/13-ц, відповідно до якого аліменти стягувались у розмірі 1/3 частини доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Згідно з розрахунку боргу по аліментах станом на 30.04.2026 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 75423867 становить 108954 грн. 33 коп.
Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що:
-судовим рішенням від 11.11.2013 установлено порядок виконання батьком обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини шляхом сплати аліментів на користь матері дитини ОСОБА_2 , на користь якої ухвалено судове рішення, яка є стягувачем у виконавчому провадженні;
-надані заявником копії квитанцій не містять відомостей про виконання судового рішення та сплату коштів на ім`я стягувача ОСОБА_2 , а отже, не свідчить про виконання боржником судового рішення про сплату аліментів;
-здійснені боржником платежі на відкритий у банку рахунок на ім`я дитини не можуть свідчити про виконання ним свого обов`язку, пов`язаного з утриманням дитини, як то установлено судовим рішенням, оскільки у призначенні платежу боржник не зазначив, що ці кошти сплачено як аліменти у порядку виконання рішення суду від 11.11.2013 у справі №335/8721/13-ц.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по стягненню аліментів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
В обґрунтування поданої скарги заявник зазначала, що орган ДВС відмовив йому у перерахунку розміру заборгованості у зв`язку зі сплатою аліментів безпосередньо на рахунок дитини.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Проаналізувавши надані документи на обґрунтування скарги, суд першої інстанції правильно встановив, що долучені скаржником докази на підтвердження скарги є неналежними і фактично не свідчать про сплату скаржником коштів на рахунок дитини саме в рахунок сплати аліментів.
Окрім цього, колегія суддів вказує на таке.
У статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом (частина третя статті 195 СК України).
Оскільки особою, на користь якої виданий виконавчий лист, тобто стягувачем, є ОСОБА_5 (мати), то обчислюючи розмір заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець обґрунтовано не врахував ті суми коштів, які боржник, діючи на власний розсуд, сплатив не на користь стягувача.
Такі дії державного виконавця спрямовані на виконання судового рішення про стягнення аліментів та відповідають вимогам статей 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому немає сумнівів у тому, що аліменти є власністю дитини і законодавець закріпив право неповнолітньої дитини на самостійне одержання аліментів (стаття 179 СК України, стаття 31 ЦК України).
Однак, неповнолітній син стягувача та боржника, який відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦПК України наділений цивільною процесуальною дієздатністю, до суду із заявою про видачу судового наказу чи з позовом не звертався та відповідно судового рішення про стягнення аліментів на його користь немає.
Під час розгляду скарги на дії державного виконавця суд не може вирішувати питання про те, на чию користь слід стягувати аліменти, оскільки це питання вже вирішено судовим рішенням, що набрало законної сили, заходи з примусового виконання якого й здійснює державний виконавець.
Водночас законом визначено процедуру захисту прав боржника в разі ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів.
Так, статтею 186 СК України встановлено порядок контролю органом опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.
Згідно з частиною другою цієї статті у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Тобто, у платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини.
Наведене свідчить про те, що платник аліментів не наділений правом самостійно визначати отримувача аліментів, тим більше під час розгляду питання про розмір заборгованості зі сплати аліментів, оскільки особа, на користь якої стягуються аліменти (отримувач аліментів) визначається судом за відповідним позовом/заявою про видачу судового наказу, поданим/поданою тим з батьків, з ким проживає дитина, або ж самою неповнолітньою дитиною. Боржник же в такому випадку наділений лише правом ініціювати контроль цільового використання аліментів.
при цьому аліменти у визначеному судом розмірі є лише формою матеріальною участі батька в утриманні дитини, однак не обмежують у можливості наданні додаткових коштів.
З матеріалів справи вбачається, що грошові перекази ОСОБА_1 мали нерегулярних характер, та становили від 500 до 15000 грн., доказів того, що ці суми у сукупності з перерахованими матері дитини коштами становили місячний розмір платежу по аліментам апелянтом надано не було. 
Також, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей. Грошові перекази з призначенням «переказ власних коштів» без додаткової конкретизації не можуть бути автоматично зараховані як сплата аліментів, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.
Суд першої інстанції, надав вірну оцінку доказам скаржника, та дійшов обґрунтованого висновку, що вони не підтверджують сплату скаржником аліментів на утримання дитини у більшому розмірі ніж враховано виконавцем.
Крім цього, в ході розгляду справи апеляційним судом, відповідно до пояснень наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні встановлено, що ним разом переказом грошових коштів на картковий рахунок його сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також перераховувались грошові кошти у якості аліментів стягувану – ОСОБА_5 , однак у меншому розмір. 
Щодо доводів ОСОБА_1 з приводу ігнорування судом першої інстанції його клопотанням про його участь у розгляді справи у суді першої інстанції в режимі відеоконференції, і як наслідок позбавлення його права на участь у розгляді справи та на справедливий суд, колегія суддів прийшла до наступного.
Так з матеріалів цивільної справи встановлено, що ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2026 скаргу ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 25.05.2026 о 10-00 год.
22.05.2026 до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні призначеному на 25.05.2026 в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Тобто, заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції має бути подана не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а її копія має бути у той самий строк надіслана іншим учасникам справи.
Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , вимог ч. 2 ст. 212 ЦПК України ним дотримано не було.
Крім цього, встановлено, що 25.05.2026 судом першої інстанції не проводився розгляд справи, а її розгляд було відкладено на 16.06.2026, про що було повідомлено учасників справи шляхом надіслання судових повісток до Електронного кабінету, зокрема ОСОБА_1 судову повістку було надіслано 30.05.2026 о 11:36:04.
Однак, після отримання судової повістки про виклик до суду на 16.06.2026 ОСОБА_1 до суду із заявою про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, відповідно до ст.. 212 ЦПК України, не звертався, а відтак суду не було відомо про намір скаржника приймати участь у розгляді справи 16.06.2026 в режимі відео конференції, отже доводи скарги в цій частині є необґрунтованими. 
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди скаржника із постановленою ухвалою, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів їх відхилила.
При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів установила, що при розгляді скарги суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної й обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2026 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду складено 13.08.2026.

Головуючий суддя Р.В. Мінгазов

Судді: Д.С. Бредун

О.З. Поляков