ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/5381/25 пров. № А/857/52877/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі №260/5381/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Луцович М. М.,
дата ухвалення рішення – 07 листопада 2025 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у звільненні з військової служби за контрактом у запас за сімейними обставинами на підставі пп.“г” п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про його звільнення з військової служби на підставі пп.“г” п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі статті 26 частини 5 пункту 3 підпункту “г” Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі статті 26 частини 5 пункту 3 підпункту “г” Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні, оскільки до рапорту було додано ряд документів, зокрема, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 та копію паспорта ОСОБА_2 , на підставі яких було встановлено, що остання дійсно є матір`ї позивача, копію медичних документів з яких було встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду, а також витяги з реєстру територіальної громади, довідки про реєстрацію місця проживання, про зареєстрованих у будинку осіб з яких було встановлено, що крім нього членами сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його матері, є його бабуся ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_4 . Щодо ОСОБА_3 було надано документи, копія висновку ЛКК №106, відповідно до якого остання також потребує стороннього догляду. Щодо ОСОБА_5 було надано документи, з яких вбачається, що вона є законним представником ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю. Разом з тим, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одружилися 20 листопада 2004 року, відповідно законним представником ОСОБА_6 також є і його батько ОСОБА_7 , при цьому будь-які відомості про останнього відсутні, відповідно вважають, що позивач не довів, що ОСОБА_5 не може здійснювати догляд за сестрою. Таким чином, відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні рапорту позивача. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на військовій службі у Державній прикордонній службі України з 2021 року, а з 29 березня 2023 року у НОМЕР_3 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується довідкою №08/2524 від 25 червня 2025 року.
ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом (№101/658/25-Вн від 08 квітня 2025 року) про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка має інвалідність ІІ групи. 
До вказаного рапорту додано наступні документи: копію акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) від 05 березня 2025 року №2050/372; копію паспорта ОСОБА_1 , № НОМЕР_4 ; копію ІНН ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію ІНН ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копію витягу з реєстру територ. громад и ОСОБА_2 ; копію довідки МСЕК ОСОБА_2 серія 12 ААГ №609421 від 11 грудня 2024 року; копію висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №540 ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_9 серія НОМЕР_5 від 26 лютого 2024 року; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ; копію довідки про зареєстрованих у будинку осіб ОСОБА_3 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копію ІНН ОСОБА_3 ; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 № НОМЕР_6 від 09 серпня 2006 року; копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_10 серія НОМЕР_7 від 23 березня 1998 року; копію висновку JIKK №106 згідно з протоколом №42 від 14 березня 2025 року ОСОБА_3 ; копію паспорта ОСОБА_5 ; заявау ОСОБА_3 про осіб першого та другого ступення спорідненості; копію паспорта ОСОБА_5 ; копію ідент. номера ОСОБА_11 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про одруження ОСОБА_5 ; копію посвідчення ОСОБА_6 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 №00049978974; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 ; Додаток 1 (перекладені з італійської мови та завірені відповідним чином виписки з лікарні ОСОБА_6 , його картка особистого медичного страхування в Італії дійсна до 05 вересня 2029 року, остання виписка із стаціонару 20 вересня 2024 року).
За результатами розгляду рапорту військова частина НОМЕР_1 листом від 04 червня 2025 року №08.1 8603/25-Вн повідомила позивача про відмову у звільненні з військової служби, у зв`язку з тим, що ним не доведено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за його матір`ю, яка має інвалідність ІІ групи.
Вважаючи відмову відповідача у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, протиправною, позивач звернувся у суд з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова Військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби на підставі статті 26 частини 5 пункту 3 підпункту “г” Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами є протиправною, оскільки позивачем доведено факт необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пп."г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі- Закон №2262-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
За змістом ч.1-3, 6 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до пп.“г” п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, є зокрема, необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка потребує постійного догляду. При цьому умовами (підставами) для звільнення є те, що необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (1 умова), а також повинні бути відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд (2 умова).
За змістом ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Державні прикордонній службі України, затвердженому Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009).
Відповідно до п.2 Положення №1115/2009 громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі в добровільному порядку або за призовом.
Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби. Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням. Форма і порядок видачі службових та спеціальних посвідчень установлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Розділ XII Положення №1115/2009 регламентує питання звільнення з військової служби.
Згідно з п.265 Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: 1) у запас - якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; 2) у відставку - якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із виключенням з військового обліку.
Розділ XIV Положення №1115/2009 регламентує питання проходження військової служби та деякі питання виконання військового обов`язку в особливий період.
За змістом п.305 Положення №1115/2009 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
Відповідно до пп.1 п.307 Положення №1115/2009 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Згідно з п.288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.
Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
За змістом п.291 Положення №1115/2009 військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами “а”, “б” та “в” частини другої, пунктами “а”, “б”, “в”, “д” та “е” частини третьої, підпунктами “а”, “б”, “в” та “г” пункту 1, підпунктами “а” та “б” пункту 2 частини четвертої, підпунктами “а”, “б”, “в”, “ґ”, “ж” “к” та “л” пункту 1, підпунктами “а”, “б”, “в”, “ґ”, “й” та “к” пункту 2, підпунктами “а” та “б” пункту 3 частини п`ятої, підпунктами “а”, “б”, “в”, “ґ” та “і” пункту 1, підпунктами “а”, “б” та “г” пункту 2, підпунктами “а” та “б” пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них.
Відповідно до п.292 Положення №1115/2009, наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.
Згідно з п.294 Положення №1115/2009 не допускається виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби через звільнення в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування військовослужбовця у відпустці.
За змістом п.288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. 
Відповідно до п.12.11. розділу XІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Згідно з пп.26 п.5 додатку 19 до Інструкції №170 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, подаються: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
При цьому, для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести такі факти: наявність одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи; відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи та лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ) і 08 квітня 2025 року звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г», пункту 3, частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка має інвалідність ІІ групи. 
Разом з тим, підставою для відмови відповідача у звільненні зі служби було недоведення військовослужбовцем (позивачем у справі) відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за його матір`ю, яка має інвалідність ІІ групи.
Так, матеріалами справи стверджується, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 27 березня 2001 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батько - ОСОБА_12 , мати - ОСОБА_13 , про що 27 березня 2001 року складено відповідний актовий запис №26. 
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 26 лютого 2004 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 26 лютого 2004 року зроблено запис №20.
Мати позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №609421 від 11 грудня 2024 року, виданою Психіатричною МСЕК №1 (а.с.17). 
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 12 грудня 2024 №540, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (а.с.18).
Таким чином, позивачем подано разом з рапортом про звільнення з військової служби документ, що підтверджує інвалідність матері, яка потребує постійного стороннього догляду, що відповідачем не заперечується.
Матеріалами справи також стверджується, що згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07 січня 2025 року №18, яка видана адміністратором Радехівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 3 особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.19).
Відповідно до Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) від 05 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено родинні зв`язки особи, за якою здійснюється догляд (утримання) ( ОСОБА_2 ): першого ступеня споріднення – мати ОСОБА_3 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_9 від 09 серпня 2006 року; другого ступеня споріднення – сестра ОСОБА_4 , посвідчення серії НОМЕР_10 від 06 вересня 2022 року, син ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю до 18 років, законним представником дитини з інвалідністю є ОСОБА_5 (а.с.26-27)
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_3 є пенсіонером за віком та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком №106 згідно з Протоколом засідання ЛКК №42 від 14 березня 2025 року КНП “Радехівська ЦРЛ” (а.с.25).
З врахуванням наведених вище обставин, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 , яка є членом сім`ї ОСОБА_2 (матері позивача) першого ступеня споріднення є особою, яка сама потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а тому не може здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 .
Крім того, матеріалами справи стверджується, що відповідно до свідоцтва про одруження від 20 листопада 2004 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одружилися 20 листопада 2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №81 та змінено прізвище після одруження на ОСОБА_14 . 
ОСОБА_6 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 січня 2014 року серії НОМЕР_11 та є дитиною з інвалідністю до 18 років, що підтверджується медичним висновком №140/70 про дитину-інваліда віком до 18 років від 27 липня 2022 року на підставі наступного захворювання: дитячий ідіопатичний сколіоз попереково-грудного відділу, дитячий S-подібний сколіоз грудно-поперекового відділу хребта ІІІ ст. зі стійкими значними порушеннями функції опорно-рухового апарату (а.с.28-33).
ОСОБА_5 є законним представником (опікуном) ОСОБА_6 , який є дитиною з інвалідністю до 18 років, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_10 від 06 вересня 2022 року (а.с.31).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 разом із законним представником ОСОБА_5 перебувають на лікуванні за кордоном. Вказані обставини підтверджені позивачем належними і допустимими доказами, та також не заперечуються відповідачем (а.с.33-34).
Таким чином, наведеними вище обставинами судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 , яка є членом сім`ї ОСОБА_2 (матері позивача) другого ступеня споріднення, з об`єктивних причин не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , оскільки є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю до 18 років, яка потребує ортопедичного лікування за кордоном, тобто така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
Крім того, покликання відповідача на те, що законним представником ОСОБА_6 є і його батько, відомості про якого відсутні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначення осіб, які можуть бути опікунами та законними представниками інтересів дитини з інвалідністю ОСОБА_5 , яка є членом сім`ї ОСОБА_2 (матері позивача) другого ступеня споріднення, не стосуються спірних правовідносин у межах цієї справи.
Колегія суддів зазначає, що висновком №106 згідно з Протоколом засідання ЛКК №42 від 14 березня 2025 року КНП “Радехівська ЦРЛ” щодо ОСОБА_3 та посвідченням серії НОМЕР_10 від 06 вересня 2022 року про те, що ОСОБА_5 є опікуном дитини з інвалідністю до 18 років підтверджується неможливість здійснення догляду за матір`ю позивача - ОСОБА_2 іншими членами сім`ї першого та другого ступенів споріднення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в силу вимог ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІI подані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи про необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ( ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю ІІ групи, є належними і достатніми документами для підтвердження того, що матір позивача потребує постійного стороннього догляду, при цьому, відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон №875-XII).
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за за матір`ю ( ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю ІІ групи є протиправною, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача відповідно до пп. "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ( ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі №260/5381/25 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 06 липня 2026 року.