ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 645/6629/25
провадження № 61-5848св26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», 
відповідачка - ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, постановлені в складі колегії суддів: Яцини В. Б., Тичкової О. Ю., Мальованого Ю. М.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії.
Позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» обґрунтовано тим, що відповідачці належить нежитлове приміщення 1-го поверху № 20-24, 24А в житловій будівлі літ. «А-9» за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок обладнано централізованою системою опалення, а послуги з теплопостачання забезпечує комунальне підприємство. 
Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, споживачем теплової енергії визначено фізичну особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно з пунктом 40 цих Правил, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Крім того, частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідачці направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, проте обов`язок щодо їх оплати вона не виконала. На підтвердження нарахування плати за спожиту теплову енергію позивачем надано акти звіряння, згідно з якими за період з липня 2022 року по серпень 2025 року (включно) у неї утворилася заборгованість у розмірі 29 466,06 грн.
Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, КП «Харківські теплові мережі» на підставі статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість спожитої теплової енергії за період з липня 2022 року по серпень 2025 року (включно), яка складає 29 466, 06 грн.
Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі 
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2025 року позов КП «Харківські теплові мережі» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 22 січня 2026 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 23 березня 2026 року, постановленою у складі судді Лисенко О. О., позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» залишено без руху. Зазначено строк виконання ухвали суду, попереджено про наслідки її невиконання. 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що судом виявлено розбіжність у зазначенні по батькові відповідачки. Цей недолік унеможливлює належну ідентифікацію особи відповідачки ОСОБА_1 , а також ставить під сумнів правомірність пред`явлення позову саме до тієї особи, яку визначив позивач.
Відповідно до частини одинадцятої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року постановленою у складі судді Лисенко О. О., продовжено розгляд цивільної справи за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії.
Суд першої інстанції зазначив, що КП «Харківські теплові мережі» усунуло недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 23 березня 2026 року. Керуючись частиною дванадцятою статті 187 ЦПК України, згідно з якою у разі усунення позивачем недоліків у встановлений строк суд продовжує розгляд справи, суд вважав за можливе продовжити розгляд справи.
Не погодившись з ухвалами суду першої інстанції від 23 березня 2026 року та від 06 квітня 2026 року, ОСОБА_1 подала апеляційні скарги.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, з урахуванням ухвали суду від 22 квітня 2026 року про виправлення описки, цивільну справу за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії у справі № 645/6629/25 повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених п. 15.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, з урахуванням ухвали суду від 22 квітня 2026 року про виправлення описки, цивільну справу за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії у справі № 645/6629/25 повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених п. 15.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Повертаючи справу до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 оскаржила ухвали Немишлянського районного суду м. Харкова від 23 березня 2026 року та від 06 квітня 2026 року, які не входять до визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України переліку ухвал, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Таким чином, апеляційні скарги підлягають поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених підпунктом 15.11 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
28 квітня 2026 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційними скаргами на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 23 березня 2026 року, ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року, ухвали Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2026 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 23 березня 2026 року, ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року у цій справі відмовлено.
Відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 645/6629/25. 
22 червня 2026 року матеріали цивільної справи № 645/6629/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати ухвали Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, позов КП «Харківські теплові мережі» залишити без розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року заявниця зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для повернення справи до суду першої інстанції за її апеляційними скаргами. 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Відповідно до частини першої статті 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
За змістом частини другої статті 352 ЦПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Тобто в частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що в законі виокремлено випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі (див.: постанови Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 2604/20992/12 (провадження № 61-347св24), від 04 червня 2025 року у справі № 289/2077/24 (провадження № 61-17474св24), від 24 вересня 2025 року у справі № 643/9538/24 (провадження № 61-7067св25)).
Як убачається зі змісту ухвал Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, предметом апеляційного оскарження були ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та про продовження розгляду справи.
Ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та про продовження розгляду справи відсутні в переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України.
Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що апеляційні скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 23 березня 2026 року та ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року підлягають поверненню.
У статті 355 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Згідно з підпунктом 15.11 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.
Водночас у підпункті 15.5 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Отже, положення розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України врегульовують порядок подання апеляційних і касаційних скарг до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема як безпосередньо до суду апеляційної інстанції, так і через суд першої інстанції.
Вища рада правосуддя рішенням від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затвердила Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. У газеті «Голос України» від
04 вересня 2021 року № 168 (7668) опубліковано оголошення про початок функціонування підсистем ЄСІТС, зокрема «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку.
Частиною шостою статті 14 ЦПК України визначено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі (частина восьма статті 14 ЦПК України).
У цій справі апеляційні скарги ОСОБА_1 було подано засобами поштового зв`язку безпосередньо до Харківського апеляційного суду. 
За таких обставин саме суд апеляційної інстанції, до якого безпосередньо надійшли апеляційні скарги ОСОБА_1 , уповноважений вирішувати питання щодо їх прийняття або повернення, а тому посилання апеляційного суду на необхідність повернення справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо повернення апеляційних скарг ОСОБА_1 відповідно до вимог підпункту 15.11 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України є неправильним. 
Проте, оскільки апеляційний суд дійшов загалом правильного висновку про неможливість розгляду апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та про продовження розгляду справи, то є невиправданим скасування законних і обґрунтованих судових рішень лише з формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, інакше «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29).
З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвал Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року і направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки колегія суддів встановила, що під час постановлення оскаржуваних ухвал апеляційного суду мало місце формальне недотримання окремих процесуальних норм, проте зазначена помилка не вплинула на правильність прийнятого рішення, то відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України ці ухвали необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвали Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк