Справа № 453/1242/24
Провадження № 2/456/70/2026

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

21 квітня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області 
у складі: головуючого судді Шрамка Р. Т. ,
з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №453/1242/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 травня 2012 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . Від спільного проживання мають двох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб укладений між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є розірваний, рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.02.2017р. З того часу відповідач не бачила дітей ні разу. З липня місяця 2016 року ОСОБА_2 , не забезпечувала сім`ю, не піклувалася про дітей, не проживала ні з позивачем, ні з дітьми, місце її перебування йому було невідоме. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Відповідно до заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08.08.2017р. з ОСОБА_2 , стягуються аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 2017 року ОСОБА_2 , залишила дітей і поїхала в невідомому напрямку. З того часу будь-який зв`язок з нею втрачено. Вона ні разу не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способом про місце свого перебування. Позивач намагався встановити місце знаходження ОСОБА_2 , але намагання знайти її виявились безрезультатними. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки та сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному його утриманні. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2018р. оголошено в розшук ОСОБА_2 . Здійснення розшуку ОСОБА_2 , доручили Стрийському ВП ГУНП у Львівській області. 03.07.2024р. позивач отримав лист від Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області № Т-532/47/01/24 від 03.07.2024 р. в якому чітко зазначено про те, що згідно бази даних ІКС «ІПНП» ОСОБА_2 , перебуває в розшуку за Стрийським РУП ГУНП у Львівській області як цивільний відповідач. РС № 3050020 від 13.03.2019. А також зазначено, що станом на 03.07.2024 р. проводяться заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 . Позивач один утримує і виховує неповнолітню дочку ОСОБА_4 і сина ОСОБА_5 . Мама ОСОБА_2 померла, вітчим її теж помер, інші родичі з сторони колишньої дружини йому невідомі, контактів з ними не має. На зв`язок з позивачем і дітьми вони не виходили з 2017 року, матеріально не допомагали. У зв`язку з цим, позивач звернувся до служби у справах дітей Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що було рекомендовано звернутися до суду. Про місце перебування ОСОБА_2 , немає відомостей набагато більше часу ніж один рік, цей факт підтверджується ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2018 та листом від Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області. 18 липня 2024р. позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_2 при реєстрації шлюбу від 10.08.2018 р. змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 . Також стало відомо про наявні актові записи про народження дітей: актовий запис № 5733 від 11.12.2019 р. складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та актовий запис №52 від 16.03.2021 р. складений Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матірю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Тому позивач просив позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його дочки ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .
Третя особа, без самостійних вимог служба у справах дітей Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позову, не подала. Поряд з цим, долучила до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
Третя особа, без самостійних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву, не подав, однак скерував на адресу суду заяву, відповідно до якої просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позов задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 , у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву, не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням такої відповідними доказами не навела. В судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 
Заяви та клопотання сторін та інших учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Дидик І.В., в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задоволити, проти прийняття заочнго рішення не заперечила. 
Інших заяв чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б перешкоджали судовому розгляду цієї справи по суті, і котрі б залишалися невирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило.
Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2025 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті у судовому засіданні.
Сторони та інші учасники справи кожного разу належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених підготовчого та судового засідань по їх справі, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження цьому.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дотримуючись вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 , та їх з відповідачем ОСОБА_2 , малолітньої дочки ОСОБА_4 , та сина ОСОБА_5 , причетність до такого порушення їх прав вказаного відповідача за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне.
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що сторони у справі у період з 11.05.2012 року перебували у шлюбі, котрий був розірваний рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 03.02.2017 року.
За час перебування у вказаному шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , у сторін у справі народилася дочка ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_6 син ОСОБА_5 .
Сторони у справі є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області 12.05.2012, а також неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області 25.10.2013. 
Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08.08.2017, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 стягуються аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29.06.2017 і до досягнення дітьми повноліття. 
Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2018, подання державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задоволено, ОСОБА_2 , оголошено в розшук.
Відповідно до розрахунку Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУМЮ по виконавчому провадженню НОМЕР_4, станом на 03.12.2024, в ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявна заборгованість в сумі 317775,73 грн.
Згідно відповіді Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 03.07.2024 №Т532/47/01/24, згідно бази даних ІКС «ІПНП» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у розшуку за Стрийським РУП ГУ НП у Львівській області, як цивільний відповідач. РС №3050020 від 13.03.2019. На даний момент проводяться заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 . 
Згідно довідок Сколівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 імені Стефанії Вітрук Сколівської міської ради №62 та №63 від 27.06.2024, ОСОБА_4 , навчається у 7 класі, а ОСОБА_5 , у 6 класі, даного освітнього закладу. 
Згідно відповіді Березівського районного відділу поліції відділення поліції №1 ГУ НП в Одеській області від 02.12.2024 №62.2/6667, вбачається, що ОСОБА_2 , станом на 02.12.2024, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Звернення гр. ОСОБА_1 , яке надійшло 07.10.2024, було зареєстровано до ІТС ІПНП ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області та розглянуто згідно ЗУ «Про звернення громадян». При виконанні даного матеріалу було опитано ОСОБА_2 , встановлено її місце проживання. 
З розпорядження Сколівської районної державної адміністрації Львівської області №47 від 09.03.2017, вбачається, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини №2 від 28.02.2017 «Про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З довідки №2175 від 07.08.2025 військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі за призовом від час мобілізації. 
З висновку №262/05-07 від 21.03.2025, Органу опіки та піклування Сколівської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , 11.10.2013, вбачається, що орган опіки та піклування Сколівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно її дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , оскільки зазначений відповідач участі у вихованні дітей не приймає, морально не підтримує, як і матеріально не забезпечує. 
Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року з відповідними протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства».
Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Відповідно до частин 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України).
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни протиУкраїни» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04).
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант протии України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06).
Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 чинного СК України. Зокрема, відповідно до положень ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснюється у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи.
Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивача наведених у цій справі, суд спершу вважає за необхідне наголосити на тому, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із тим, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, воно допускається лише у тому випадку, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Оскільки у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як матір протягом тривалого часу не бачиться й не спілкуються із своїми дітьми, матеріально їх не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням вказаних дітей займається позивач як батько, то суд переконаний, що така поведінка відповідача аж ніяк не свідчить про її бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до вказаних дітей. При цьому суд також наголошує на тому, що у судовому засіданні не встановлено наявності у вказаної відповідачки реальних і об`єктивних перешкод для спілкування, при її бажанні, із своїми дітьми. Навпаки встановлено те, що відповідач не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, не зверталися у правоохоронні органи для встановлення їх місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідача брати участь у вихованні дітей дитини і передумов щодо зміни її зазначеної винної поведінки на даному етапі не спостерігається.
Отже, аналізуючи усі зібрані у справі докази та оцінюючи їх у сукупності й взаємозв`язку, суд вважає, що слід позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , яка без поважних на те причин, не виявляє щодо власної дочки ОСОБА_4 , та сина ОСОБА_5 , батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, не цікавляться їхнім розвитком, здоров`ям, життям та потребами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст..7, 10, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст..146 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.
Повний текст рішення суду буде виготовлений 01.05.2026.

Суддя 	Р. Т. Шрамко