печерський районний суд міста києва

Справа № 757/26706/26-ц 
пр. № 2-9436/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Василя Тютюнника 5-В» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у сумі: 77 988,07 грн., штраф у розмірі 76 265,31 грн., 3% річних у розмірі 1 981,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 262,34 грн., що разом складає 162496, 77 грн., суму сплаченого судового збору в сумі 2 662, 40 грн., оскільки вона не сплачувала за надані послуги.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач, як співвласниця багатоквартирного будинку, у якому було створено і наразі функціонує ОСББ «Василя Тютюнника 5-В» зобов`язувалася своєчасно (не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим) і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі на утримання багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які були визначені і затверджені протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 08 травня 2024 року та Договором від 22 травня 2024 року.
Проте, відповідач має заборгованість, що свідчить про неналежне виконання нею своїх зобов`язань.
Відповідач подала до суду додаткові пояснення, в яких не заперечувала проти стягнення з неї основної суми заборгованості. Натомість заперечувала проти заявлених позивачем пені у розмірі 76 265, 31 грн та 3 % річних у сумі 1 981, 05 грн. Щодо пені відповідач посилається на ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема зазначає, що пеня нараховується у розмірі, встановленому договором, але не вище 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення, а загальний розмір пені не може перевищувати 100 % суми боргу, в той час як позивач застосував ставку 1 % і в багатьох випадках фактично нарахував пеню в розмірі, рівному сумі заборгованості, що призвело до завищеної загальної суми 76 265,31 грн. Таким чином, контррозрахунок відповідача за ставкою 0,01 % на ті самі суми і періоди становить лише 1 997,80 грн. Щодо 3 % річних відповідач вказує, що дата розрахунку, зазначена самим позивачем як 12 травня 2026 року, проте в розрахунку кінцевою датою взято 31 травня 2026 року, тобто включено період, який на момент розрахунку ще не настав. Контррозрахунок станом саме на 12 травня 2026 року становить 1 859,72 грн замість заявлених 1 981,05 грн.
На цій підставі відповідач просить частково задовольнити позов лише в сумі 88 107,93 грн (79 988,07 грн основного боргу + 6 262,34 грн інфляційних втрат + 1 859,72 грн 3 % річних + 1 997,80 грн пені), у решті вимог відмовити, а судовий збір розподілити пропорційно задоволеним вимогам. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн, відповідач вважає недоведеними, оскільки докази їх фактичного понесення не подані. 
ІІ. Процесуальні дії і рішення.
15 травня 2026 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 20 травня 2026 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
28 травня 2026 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 
28 травня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін у судове засідання.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступного висновку.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
24 березня 2024 року співвласниками будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було проведено загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, оформлено Протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 08 травня 2024 року.
Відповідно до даних протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 08 травня 2024 року, співвласниками були прийняті наступні рішення: щодо передачі функцій управителя багатоквартирним будинком Управляючій компанії (п.п. 2 п. 2. Протоколу); затверджено тариф на послугу з управління для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 7.39 грн/м2 на місяць + сума витрат на утримання будинку згідно показників засобів обліку, яка розподіляється між всіма співвласниками будинку на 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку на місяць. (п.п. 4.1. Протоколу); затверджено тариф на послуги з управління для паркомісць в розмірі 782,83 грн. за одне паркомісце на місяць + сума витрат на утримання паркінгу згідно показань засобів обліку, яка розподіляється між всіма співвласниками паркінгу на 1 паркомісце на місяць. (п.п.4.2. Протоколу); затверджено внесок до ремонтного фонду у розмірі 3 грн/ м2 для житлових на місяць, в розмірі 6 грн/м2- для нежитлових приміщень на місяць і в розмірі 70 грн.; для паркомісць за одне паркомісце на місяць (п. 5 Протоколу); затверджено внесок до резервного фонду у розмірі 1 грн/м2 для житлових та нежитлових приміщень на місяць, в розмірі 30 грн.- для паркомісць за одне паркомісце на місяць. (п. 6 Протоколу); затверджено Правила проживання в будинку (п. 10. Протоколу).
Пунктом 2 IV Розділу Статуту ОСББ «Василя Тютюнника 5-В» визначено, що сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту.
Пунктом 2 V Розділу Статуту ОСББ «Василя Тютюнника 5-В,» визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
24 березня 2024 року загальними зборами Об`єднання на підставі відповідного протоколу, дата складання протоколу 08 травня 2024 року, було передано функції з управління багатоквартирним будинком управителю та визначено ТОВ «ПОРЯД.ОК» (код за ЄДРПОУ: 44949848) управителем багатоквартирного будинку.
Окрім того, 22 травня 2024 року, на виконання вищезазначеного рішення загальних зборів, між ТОВ «ПОРЯД.ОК» та ОСББ «Василя Тютюнника 5-В» було укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до пункту 1 Договору, Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком (надалі - «послуга з управління»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати Управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами Договору.
Згідно пункту 3 Договору, послуга з управління будинком полягає у забезпеченні Управителем належних умов проживання і задоволення господарсько- побутових потреб мешканців будинку, шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку його прибудинкової території, паркінгу та контролю доступу на територію багатоквартирного будинку, відповідно до затвердженого Правлінням ОСББ Порядку.
Підпунктами 3.1, 3.2 передбачено, що послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень, прибудинкової території та паркінгу, виконання санітарно - технічних робіт, обслуговування внтутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів, тощо; купівлю електричної, теплової енергії та води для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; цілодобову диспетчерезацію; забезпечення контролю доступу на територію багатоквартирного будинку.
Підпункт 10.1. Договору зазначає, що ціна послуг з управління для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 7.39 грн/м2 на місяць + сума розподілу додаткових витрат на утримання будинку, передбачених цим договором та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,49 гривень відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься в додатку 3 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 0,90 гривень на місяць; сума витрат на утримання будинку згідно показників засобів обліку розподіляється між всіма співвласниками будинку на 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення будинку.
Підпункт 10.2. Договору зазначає, що ціна послуг з управління машино-місць становить 782,83 гривень за одне машино-місце + сума розподілу додаткових витрат на утримання паркінгу, передбачених цим договором та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 688,29 гривень відповідно до кошторису витрат, що міститься в додатку 3 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 94,54 гривень на місяць; сума витрат на утримання паркінгу згідно показників засобів обліку розподіляється між всіма співвласниками паркінгу на одне машино-місце.
Згідно п. 11 Договору Управитель щомісяця до 15 числа місяця наступного за розрахунковим нараховує плату за послугу з управління та надсилає співвласнику рахунок. Співвласник оплачує рахунок ОСББ не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. ОСББ не пізніше 30 числа наступного за розрахунковим, перераховує кошти отримані від співвласників за послугу з управління на рахунок Управителя та інші кошти, що були сплачені на рахунок ОСББ та мають бути перераховані Управителю згідно умов цього договору на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт.
У випадку отримання ОСББ оплат від співвласників за надані послуги в неповному обсязі, ОСББ перераховує ту суму коштів, яку отримало від співвласників.
Неповна оплата не звільняє від обов`язку повного розрахунку від ОСББ на рахунок управителя, а лише відтерміновує цю оплату до того часу, коли співвласники сплатять визначену заборгованість. 
Таким чином, відповідач, як співвласниця багатоквартирного будинку у якому було створено і наразі функціонує ОСББ «Василя Тютюнника 5-В» зобов`язана своєчасно (не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим) і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі на утримання багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які були визначені і затверджені протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 08 травня 2024 року та Договором від 22 травня 2024 року.
Станом на дату подання позовної заяви до суду, сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає: 77 988,07 грн., а також штраф у розмірі 76 265,31 грн., 3% річних у розмірі 1 981,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 6262,34 грн., що разом складає 162496,77 грн.
IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до положень статті 13 Конституції України та за частиною четвертою статті 319, статті 322 Цивільного кодексу України, право власності зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною другою ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартир нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому буді належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та і обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку розташовані на прибудинковій території.
У відповідності до ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник, відповідно до частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особам за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до пункту 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на під відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відсутність юридичного факту відмови споживача від споживання послуг є підставою для визначення ціни за надані послуги між споживачем керуючими компаніями, як сторонами вже укладеного договору, на час споживання споживачем відповідних послуг та свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами відповідно до норм частини першої статті 632 ЦК України.
Відповідно до пункту 5 ст. 13 цього Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої і виконавцем.
За приписами статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні, несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруд] призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку (власників житлових та нежитлових приміщень).
Обов`язок щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку покладено на співвласників багатоквартирного будинку (стаття 7 Закону 417-VIII).
Оскільки, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 якого унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Нарахування за надані послуги здійснюються, враховуючи витрати Підприємства, на умовах чинного договору. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14 липня 2015 року № 99 (4695) (ст. 6-7) як договір приєднання відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України.
Аналізуючи законодавство, що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, суд може прийти до висновку щодо того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15 та у постанові від 15 травня 2014 року у справі № 5011-31/17255-2012.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора обов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга ст. 625 ЦК України).
Як вбачається, через це, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 76 265,31 грн., 3% річних у розмірі 1 981,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 262,34 грн.
Позивач посилається на те, що з 24 лютого 2022 року в Україні діяв мораторій на нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, проте з 30 грудня 2023 року цей мораторій скасовано постановою Кабінету Міністрів України № 1405, а місто Київ з 30 квітня 2022 року не входить до переліку територій бойових дій чи тимчасово окупованих, у зв`язку з чим з 01 січня 2024 року позивач має право нараховувати зазначені санкції. Представник вказує, що пеню він розрахував за ставкою 1 % на день згідно з пунктом 24 Договору на загальну суму 76 265,31 грн, 3 % річних - відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 1 981,05 грн, а інфляційні втрати - у сумі 6 262,34 грн. Таким чином, позивач вважає заявлені ним штрафні санкції обґрунтованими.
Відповідач у свою чергу подала до суду додаткові пояснення, в яких заперечувала проти заявлених позивачем пені у розмірі 76 265, 31 грн та 3 % річних у сумі 1 981, 05 грн. Зокрема зазначила, що пеня нараховується у розмірі, встановленому договором, але не вище 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення, а загальний розмір пені не може перевищувати 100 % суми боргу, в той час як позивач застосував ставку 1 % і в багатьох випадках фактично нарахував пеню в розмірі, рівному сумі заборгованості, що призвело до завищеної загальної суми 76 265,31 грн. Таким чином, контррозрахунок відповідача за ставкою 0,01 % на ті самі суми і періоди становить лише 1 997,80 грн. Щодо 3 % річних відповідач вказує, що дата розрахунку, зазначена самим позивачем як 12 травня 2026 року, проте в розрахунку кінцевою датою взято 31 травня 2026 року, тобто включено період, який на момент розрахунку ще не настав. Контррозрахунок станом саме на 12 травня 2026 року становить 1 859,72 грн замість заявлених 1 981,05 грн.
На цій підставі відповідач просила частково задовольнити позов лише в сумі 88 107,93 грн (79 988,07 грн основного боргу + 6 262,34 грн інфляційних втрат + 1 859,72 грн 3 % річних + 1 997,80 грн пені).
Так, як вбачається, позивачем у складі заявлених позовних вимог визначено пеню у загальному розмірі 76 265,31 грн.
Разом із тим, суд, беручи до уваги доводи відповідача, надавши оцінку наданому розрахунку позивача, приходить до висновку, що зазначений розрахунок є необґрунтованим щодо граничного розміру пені.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про житлово- комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово- комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. При цьому загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Отже, суд погоджується з тим, що законодавцем встановлено дві окремі граничні величини: розмір пені за кожний день прострочення - не більше 0,01 % суми боргу, та максимальний загальний розмір пені - не більше 100 % загальної суми боргу.
Наведене свідчить, що встановлене частиною першою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обмеження загального розміру пені у 100 % суми боргу не є самостійним способом визначення її розміру та не надає кредитору права нараховувати пеню одразу у розмірі 100 % заборгованості. Пеня підлягає щоденному нарахуванню виходячи зі ставки, встановленої договором, яка в будь-якому разі не може перевищувати 0,01 % суми боргу за кожний день прострочення, а 100 % загальної суми боргу є лише граничною межею, якої сукупний розмір такого нарахування не може перевищувати.
Натомість у наданому позивачем розрахунку при визначенні пені зазначено ставку 1 %, а за значною частиною щомісячних нарахувань розмір пені фактично визначено у сумі, що дорівнює відповідній сумі заборгованості. У результаті загальний розмір пені позивачем визначено у сумі 76 265,31 грн.
Відповідачем в свою чергу було здійснено контррозрахунок пені із застосуванням передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» максимального розміру 0,01 % суми боргу за кожний день прострочення, згідно якого вбачається, що за вихідними даними самого позивача та при застосуванні максимально допустимої законом ставки 0,01 % за кожний день прострочення загальний розмір пені становить 1997,80 грн, а не заявлені позивачем 76 265,31 грн.
Таким чином, заявлений позивачем розмір пені не відповідає частині першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Стосовно розрахунку 3% річних, суд зазначає наступне.
Як вбачається, у наданому позивачем розрахунку зазначено, що датою здійснення розрахунку є 12 травня 2026 року. Водночас при визначенні 3 % річних позивачем, за винятком першої позиції, кінцевою датою розрахунку визначено 31 травня 2026 року, тобто дату, яка на момент здійснення розрахунку ще не настала.
Таким чином, до заявленої позивачем суми 3 % річних фактично включено нарахування за період після 12 травня 2026 року, який станом на зазначену самим позивачем дату розрахунку ще не настав.
Відповідачем здійснено контррозрахунок 3 % річних, з яким суд погоджується, станом саме на 12 травня 2026 року, із використанням тих самих сум заборгованості та початкових дат прострочення, які зазначені позивачем у його розрахунку, за результатами якого загальний розмір 3 % річних станом на 12 травня 2026 року становить 1 859,72 грн, тоді як позивачем заявлено до стягнення 1981,05 грн.
Відтак заявлені позивачем до стягнення 76 265,31 грн пені та 1981,05 грн 3 % річних не відповідають наданому ним розрахунку в частині визначення пені, а тому не підлягають стягненню у заявленому розмірі.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 88 107,93 грн, яка складається з: 77 988,07 грн - основної заборгованості; 6 262,34 грн - інфляційних втрат; 1 859,72 грн - 3 % річних; 1 997,80 грн - пені. 
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до норми частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
За частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (54,22%), то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1443,59 грн. на користь позивача.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги на відповідача. Понесені витрати підтверджуються: договором про надання правової допомоги 29 вересня 2025 року № 2509/29-01/ю, додатком № 1 до договору від 29 вересня 2025 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг і виконаних робіт склала 4000, 00 грн.
Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги на 54,22%, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на його користь 2 168, 80 витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин та ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 168,80 грн.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись
ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,
ст.ст. 1-22, 360, 526, 530, 543, 611, 625 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Василя Тютюнника 5-В» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Василя Тютюнника 5-В» (код ЄДРПОУ 45391533, вул. Василя Тютюнника, 5-В) заборгованість у загальному розмірі 88 107,93 грн, яка складається з: 77 988,07 грн - заборгованості за житлово- комунальні послуги; 6 262,34 грн - інфляційних втрат; 1859,72 грн - 3 % річних; 1997,80 грн - пені. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Василя Тютюнника 5-В» (код ЄДРПОУ 45391533, вул. Василя Тютюнника, 5-В) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1443,59 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 168, 00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова