ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа №440/15651/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Чернівецькій області), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Чернівецькій області від 30.10.2025 №163950035705 про відмову у призначенні пенсії за віком;
зобов`язати ГУПФ України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи з 1993 по 2002 роки на підставі архівної довідки від 07.08.2025 №01-07/127. 
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивачу виповнилось 60 років, а сукупний стаж його роботи дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На думку позивача, пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні до його стажу, що враховуються при призначенні та обчисленні пенсії, окремих періодів роботи, оскільки трудовий стаж підтверджено записами у трудовій книжці. 

2. Позиція відповідача.  

Представник ГУПФ України в Чернівецькій області у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 37-39/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що спірне рішення вважає обґрунтованим та правомірним, оскільки на підставі наданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів підтверджено страховий стаж тривалістю 27 років 7 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження). 
За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. 

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України /а.с. 4/.
30.10.2025 позивач звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 48-50/. 
Відповідну заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФ України в Чернівецькій області, яке рішенням від 30.10.2025 №163950035705 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність достатнього стажу роботи, підтвердженого у встановленому законом порядку /а.с. 53/.
При цьому пенсійний орган обчислив страховий стаж позивача та встановив, що його тривалість складає 27 років 7 місяців 28 днів (для визначення права на пенсію - 28 років 1 місяць 16 днів) /а.с. 55/. 
До страхового стажу на підставі наданих документів не зараховано:
- період роботи на підставі архівної довідки від 07.08.2025 №01-07/127, оскільки зазначене прізвище заявника в довідці " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу в паспорті " ОСОБА_3 "; за весь період роботи з 1993 по 2002 роки в довідці значиться ПІБ зі скороченням. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду. 

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. 
За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /частина друга статті 24 Закону №1058-IV/.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: (...) з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії. 
Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV після досягнення 60-річного віку. 
Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність цього рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято таке рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Суд враховує, що умовами для призначення пенсії за віком чоловікові у 2025 році стаття 26 Закону №1058-IV визначає досягнення ним 60-річного віку та наявність підтвердженого належними документами страхового стажу не менше 32 років. 
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилось 60 років. 
Пенсійний орган за заявою позивача про призначення пенсії за віком обчислив його страховий стаж тривалістю 27 років 7 місяців 28 днів /а.с. 55/ та дійшов висновку, що цього стажу недостатньо для призначення йому пенсії за віком. 
При цьому відповідач при обчисленні страхового стажу позивача не врахував періоди роботи на підставі архівної довідки від 07.08.2025 №01-07/127, оскільки зазначене прізвище заявника в довідці " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу в паспорті " ОСОБА_3 "; за весь період роботи з 1993 по 2002 роки в довідці значиться ПІБ зі скороченням. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з такого. 
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
Суд враховує, що разом із заявою від 30.10.2025 позивач надав пенсійному органу трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 , у якій міститься запис про прийняття позивача в члени колгоспу "Дружба" трактористом з 20.03.1993 /а.с. 10 - зі звороту/. 
Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження персоніфікованого обліку - на підставі документів та у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
До набрання чинності вказаним вище законом пенсії на загальних підставах призначались згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення", статтею 56 якого передбачено, зокрема, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. 
Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
Так, залучена до матеріалів справи копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 містить записи про кількість трудоднів за період з 1993 по 2000 роки /а.с. 14, зокрема зі звороту/. 
Зокрема, записами у трудовій книжці підтверджено, що ОСОБА_1 виконав річний мінімум трудової участі у громадському господарстві у 1993, 1994, 1996, 1997, 1999, 2000 роках; у 1995 році позивач відробив 237 трудоднів при прийнятій колгоспом мінімальній кількості 260 (трудова книжка містить примітку про невиконання норми трудоднів без поважних причин), у 1998 році позивач відробив 205 трудоднів при прийнятій колгоспом мінімальній кількості 240 без зазначення причин невиконання норми. 
Також у трудовій книжці містяться записи:
- від 27.08.1999 - колгосп "Дружба" перейменовано в АО "Дружба";
- від 29.02.2000 - АО "Дружба" перейменоване в ПСП "Василівське"; 
- від 22.07.2002 - розрахований з ПСП "Василівське" з огляду на ліквідацію господарства /а.с. 14 - зі звороту/. 
Тож, наданою позивачем трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач у період з 20.03.1993 по 22.07.2002 працював у колгоспі "Дружба" (перейменований в АО "Дружба", що перейменоване в ПСП "Василівське"). 
Також записами у трудовій книжці підтверджено, що позивач відпрацював норму трудоднів у 1993, 1994, 1996, 1997, 1999 роках; у 1995 році норму трудоднів не відпрацював без поважних причин, у 1998 році норму трудоднів не відпрацював без зазначення причин. 
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці колгоспника фактичним обставинам справи суду не надано. 
З розрахунку стажу ОСОБА_1 суд встановив, що до страхового стажу позивача пенсійний орган зарахував періоди з 01.01.1998 по 31.05.1998, з 01.07.1998 по 31.12.1999, з 01.05.2000 по 31.05.2000.
Водночас рішення ГУПФ України в Чернівецькій області від 30.10.2025 №163950035705 не містить обґрунтувань з яких підстав до страхового стажу позивача не зараховані інші періоди роботи у колгоспі з 20.03.1993 по 22.07.2002.
Суд враховує, що позивач разом із заявою про призначення пенсії надав пенсійному органу архівну довідку Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів Козельщинської селищної ради" від 07.08.2025 №01-07/127, у якій зазначено, що у відомостях нарахувань заробітної плати і книгах обліку нарахувань заробітної плати працівникам спілки селян "Дружба", Агрооб`єднання "Дружба", ПСП "Василівське" значиться ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 /а.с. 19 - зі звороту/. 
Також у згаданій довідці наведена інформація про кількість відпрацьованих людино-днів. 
Відповідач не врахував зазначену архівну довідку з тих підстав, що зазначене у ній прізвище ОСОБА_2 не відповідає прізвищу позивача у паспорті ( ОСОБА_3 ), а власне ім`я та по батькові зазначені зі скороченням. 
У силу частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
За змістом пункту 3.3 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
А відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
У контексті досліджуваного правого регулювання слід зауважити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Суд зауважує, що зазначення у первинних документах колгоспу, на підставі яких Комунальною установою "Об`єднаний трудовий архів Козельщинської селищної ради" видана архівна довідка від 07.08.2025 №01-07/127, прізвища позивача " ОСОБА_2 " очевидно є неправильною транслітерацією з російської мови на українську. 
Проте такий недолік не може позбавляти позивача права на обчислення страхового стажу для призначення пенсії за віком, оскільки не спростовує факт його роботи у колгоспі у 1993-2002 роках, що підтверджений належним чином оформленою трудовою книжкою колгоспника. 
Так само суд оцінює доводи пенсійного органу щодо скорочення власного імені та по батькові позивача в архівній довідці. 
Суд звертає увагу на те, що пенсійний орган, аналізуючи надані особою документи, перш за все має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми, адже органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і необґрунтованих перешкод для реалізації особами їх прав.
Так, зазначені в архівній довідці від 07.08.2025 №01-07/127 відомості перекликаються з інформацією, що міститься у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , а тому згадана довідка мала бути врахована пенсійним органом під час обчислення страхового стажу позивача. 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). 
У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). 
Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
У постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №420/14943/21 зазначено, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права. 
Оскільки спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком не містить належного обґрунтування підстав не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача у колгоспі з 20.03.1993 по 22.07.2002, суд дійшов висновку про неправомірність рішення ГУПФ України в Чернівецькій області від 30.10.2025 №163950035705, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити. 
Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Отже право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього). 
Правила адміністративного судочинства допускають випадки, коли суд може вийти за межі вимог позову, зокрема, у випадку, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім або неправильно ним обраним для повного та ефективного захисту його прав, свобод та інтересів.
Так, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зауважує, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд, враховуючи приписи статті 58 Закону №1058-IV, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.10.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. 
При цьому суд, зважаючи на встановлені та наведені вище фактичні обставини справи, зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 на виконання рішення суду у цій справі має бути зарахований період роботи в колгоспі з 20.03.1993 по 22.07.2002 на підставі записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та архівної довідки Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів Козельщинської селищної ради" від 07.08.2025 №01-07/127 з урахуванням таких особливостей. 
Страховий стаж за період з 20.03.1993 по 31.12.1994, з 01.01.1996 по 31.12.1997, з 01.01.1999 по 31.12.1999 має бути зарахований повністю, а за період з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1998 по 31.12.1998 - пропорційно кількості відпрацьованих людино-днів, що зазначена у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 та архівній довідці Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів Козельщинської селищної ради" від 07.08.2025 №01-07/127.

Крім того, під час обчислення страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1998 по 22.07.2002 мають бути враховані відомості про сплату страхових внесків, відображені у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /а.с. 56/. 
Інших підстав (не) зарахування стажу роботи ОСОБА_1 позовна заява та відзив на позов не містять. 
Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково. 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 30, 31/. Інші судові витрати у справі відсутні. 
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
А відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення ГУПФ України в Чернівецькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком без наявних на те законних підстав та спір носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача зі сплати судового збору у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Чернівецькій області. 

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 30.10.2025 №163950035705 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.10.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду, зокрема щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у колгоспі з 20.03.1993 по 22.07.2002 на підставі записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та архівної довідки Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів Козельщинської селищної ради" від 07.08.2025 №01-07/127, а також за період роботи з 01.01.1998 по 22.07.2002 з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків, відображених у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 40329345; пл. Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА