Справа №461/2692/25 Головуючий у 1 інстанції:Радченко В.Є. 
Провадження №22-ц/811/3079/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 серпня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Винниченка Михайла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова в складі судді Радченка В.Є. від 01 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк» про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє адвокат Винниченко Михайло Петрович (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), до АТ КБ «Приват Банк» (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1 Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570) про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів.
Витрати щодо сплати судового збору компенсовано за рахунок держави.
Відмовлено ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у стягненні витрат на правничу допомогу.
Вказане рішення оскаржив Винниченко Михайло Петрович в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що суд не з`ясував підстав подання клопотання про витребування у відповідача копій усіх кредитних договорів, паспортів споживчих кредитів, розрахунків заборгованості, матеріалів кредитної справи та матеріалів справи № 461/7220/22. На думку апелянта, між сторонами був укладений лише один кредитний договір, однак банк у межах справи № 461/7220/22 посилався на існування ще однієї кредитної угоди, жодних доказів якої ні у тій справі, ні у даній справі № 461/2692/25 суду не надав. Апелянт стверджує, що відповідач фактично стягнув одну і ту ж суму боргу двічі: у порядку виконання рішення суду в межах виконавчих проваджень № АСВП 66925164 (відкрито 23.09.2021) та № АСВП 67052324 (відкрито 07.10.2021) Галицьким ВДВС у м. Львові, які на даний час завершені у зв`язку з виконанням рішення суду, а також шляхом подальшого списання коштів із рахунків та заробітної плати позивача. Зазначає, що після повного виконання рішення суду та закриття виконавчих проваджень відповідач продовжив списання коштів із його рахунків і заробітної плати, внаслідок чого виникла переплата. При цьому банк, за твердженням апелянта, відмовився надати примірник кредитного договору та розрахунок заборгованості, що, на його думку, порушує права споживача. Вважає, що між сторонами існував лише один кредитний договір, а подвійне стягнення заборгованості відбулося як у межах виконавчого провадження, так і шляхом самостійного списання банком коштів із банківських рахунків позивача, що є безпідставним набуттям грошових коштів банком. За розрахунком експерта, сума надмірно та незаконно стягнутих коштів становить 43335,69 грн, які апелянт просить зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути шляхом перерахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначає, що неправомірні дії відповідача спричинили йому моральну шкоду, пов`язану з необхідністю тривалого звернення до різних органів, витратами часу, душевними хвилюваннями та погіршенням сімейних і робочих стосунків, яку він оцінює у 16000 грн.
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи №461/7220/22, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснень представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15-16, 82 ЦК України, ст.ст. 3-4, 12-13, 81, 84, 128, 130, 141, 223, 247, 255 ЦПК України, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18 та відмовляючи в задоволенні позову та у стягненні витрат на правничу допомогу, – виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 у справі № 461/7220/22у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2025 у справі № 461/7220/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року залишено без змін. 11.04.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Винниченком М.П. В межах апеляційного перегляду судом справи № 461/7220/22 було зазначено: «на стадії апеляційного розгляду представником позивача подано висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі № 466/2720/19, становить 43 335,69 грн». Таким чином, сума 43335,69 грн, яку позивач вимагає у цьому позові, є складовою частиною раніше заявленої суми 83276,15 грн, щодо якої судом вже відмовлено у задоволенні позову. Апеляційний суд прямо зазначив, що не бере до уваги даний висновок експерта. Повторне посилання на цей самий висновок у новому позові є спробою обійти судове рішення, що набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи, що судом були встановлені обставини, на які покликається представник позивача у справі № 461/2692/25, у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 у справі № 461/7220/22, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю вимог, суд не вбачав правових підстав для задоволення позовних вимог. Також, як вбачається з позовної заяви, представник позивача просив суд стягнути з банку безпідставно отримані банком грошові кошти у розмірі 43335,69 грн. При цьому, відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 у справі № 461/7220/22 позивачем була заявлена позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 83276,15 грн. Таким чином, на думку суду, позовна заява у справі 461/2692/25 не є тотожною позовній заяві у справ № 461/7220/22. Тому, клопотання представника відповідача про закриття провадження не є підставним та не підлягало до закриття. Відповідно до клопотання представник позивача просив суд також витребувати у АТ КБ «Приватбанк» копії всіх кредитних договорів, укладених між позивачем та відповідачем, паспортів споживчих кредитів, розрахунків боргів, матеріали кредитних справ; матеріали справи № 461/7220/22. Разом з цим, представником позивача клопотання належним чином не обґрунтовано та не мотивовано. Представником позивача не надано суду доказів, що останнім самостійно вживалися заходи щодо отримання доказів та не доведено наявність причин неможливості самостійного отримання вказаних у клопотанні доказів. Також, суд зазначив, що при матеріалах справи міститься рішення Галицького районного суду м.Львова від 12.06.2023, яке набрало законної сили. Обставини, досліджені та встановленні у наведеному рішенні суду, не підлягають повторному доказуванню та встановленню у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачав правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду не спростовують.
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ КБ «Приват Банк» про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів, в якому просив:
- стягнути з АТ КБ «Приват Банк» безпідставно отримані банком грошові кошти у розмірі 43 335,69 грн, які АТ КБ «Приват Банк» без належних правових підстав привласнило; 
- стягнути судові витрати, зокрема, правничу допомогу у попередньому розмірі 8000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07.08.2019 позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 30.08.2010 у розмірі - 49488 грн 12 коп. заборгованості за тілом кредиту та 0,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - 1921 грн 00 грн. судових витрат. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів відмовлено. З даного рішення вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2010, оформленого шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.04.2020 апеляційну скаргу Акціонерного банку «Приватбанк» залишено без задоволення. рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 залишено без змін. З листа АТ КБ «Приват Банк» від 25.06.2021 вбачається, що у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07.08.2019 у справі № 466/2720/19 відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором № б/н від 30.08.2010 укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк». Тому просять здійснити погашення заборгованості, яка існує у ОСОБА_1 перед банком. В межах виконавчих проваджень № АСВП: 66925164 та № АСВП: 67052324 рішення суду від 07.08.2019 було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті, що стверджується витягом з реєстру виконавчих проваджень від 30.12.2022. 11.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до начальника Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про здійснення перерахунку заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк» суми рішення суду та перерахунок вартості послуг виконавчої служби. Також просив зняти заборону з рахунків інших банків, оскільки він погасив заборгованість. 17.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до керівника районного управління АТ КБ «Приват Банк» з заявою про повернення йому заробітної плати понаднормово утриманої, оскільки рішення суду у справі № 466/2720/19 виконано із переплатою в розмірі 16000, 00 грн. До матеріалів позовної заяви представником позивача долучено висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі № 466/2720/19, становить 43 335,69 грн. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів вказував на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 30.08.2010 року у розмірі - 49488 грн. 12 коп. заборгованості за тілом кредиту та 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - 1921 грн. 00 грн. судових витрат. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.04.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного банку «Приватбанк» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року залишено без змін. В межах виконавчих проваджень №АСВП: 66925164 та №АСВП: 67052324 рішення суду від 07.08.2019 року було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті. Однак, незважаючи на закриття виконавчих проваджень щодо стягнення кредитної заборгованості за рішенням суду від 07.08.2019 року, банк продовжує стягувати грошові кошти із зарплатного рахунку та кредитних карток позивача. 
На підтвердження вказаного, позивачем до позовної заяви було долучено висновок судового експерта Бурдьо І.М. №16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою гр. ОСОБА_1 , згідно якого розмір грошових коштів надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі №466/2720/19, становить 43 335,69 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, судом першої інстанції правильно встановлено та сторонами не оспорювалось та не спростовано, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року у справі №461/7220/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2025 року у справі №461/7220/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року залишено без змін.
11 квітня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Винниченком Михайлом Петровичем.
Крім цього, в постанові Львівського апеляційного суду від 07 березня 2025 року у справі №461/7220/22 встановлено таке: «Як відомо з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» переплати в розмірі 16 000,00 грн. та в подальшому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 83 276, 15 грн. переплати. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на проведені ними розрахунки, однак такі не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не містять необхідних об`єктивних даних про те, як саме обчислено заявлені до стягнення суми, що позбавляє суд можливості перевірити достовірність та правильність здійснення позивачем розрахунку. На стадії апеляційного розгляду представником позивача подано Висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі №466/2720/19, становить 43 335,69 грн. Визначена експертом сума суттєво відрізняється від заявленої позивачем у позові. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача зазначив про неправильність проведених ним розрахунків, які були долучені у суді першої інстанції. Разом з тим, колегія суддів не може взяти до уваги вказаний висновок експерта як доказ, оскільки такий не подавався стороною позивача в суді першої інстанції та позивачем не наведено жодних мотивів неможливості подання такого до суду першої інстанції чи труднощів у цьому, що підтвердив представник позивача у суді апеляційної інстанції. Обставин, за яких можливе дослідження нових доказів в апеляційній інстанції, апеляційним судом встановлено не було. З огляду на вказане, відстутні підстави для задоволення позову в цій частині.».
Таким чином, суд першої інстанції по суті правильно вважав, що сума 43335,69 грн., яку позивач вважає стягнутою безпідставно та просить повернути, є складовою частиною раніше заявленої суми 83276,15 грн., щодо якої судом вже відмовлено у задоволенні позову.
Також, як встановлено судом першої інстанції із згаданого судового рішення у справі №461/7220/22 та визнано сторонами, – рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року у справі №466/2720/19 виконано і обставин здійснення позивачем переплати під час його виконання встановлено не було, чим спростовується висновок судового експерта Бурдьо І.М. №16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою гр. ОСОБА_1 .
Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що обставини, на які посилається сторона позивача у справі №461/2692/25 вже були досліджені та встановлені судами у іншій справі. 
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що позивач не надав будь-яких доказів про хід виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року у справі №461/7220/22, зокрема, які б вказували на здійснення ОСОБА_1 переплати в розмірі про який він вказує.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2026 року.

Судді:   Я.А. Левик

Н.П. Крайник 

М.М. Шандра