09.07.2026  Справа № 363/1590/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Захарової Н.В.,
позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
представника позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вишгородського районного суду Київської області в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

25 березня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 31 275 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання – до досягнення дитиною двадцяти трьох років.
В обґрунтування позову посилається на те, що 24 вересня 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва Державного центру розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Вони проживають окремо у різних країнах, він проживає у Сполучених Штатах Америки, тоді як відповідачка проживає в Україні. Діти сторін тимчасово проживають окремо від батьків у зв`язку з навчанням у школах-пансіонах. ОСОБА_6 навчається у Cardigan Mountain School. ОСОБА_6 навчається у Phillips Exeter Academy. Він здійснює основну участь у вихованні дітей, оскільки проживає у безпосередній близькості до місця їх навчання та забезпечує постійний зв`язок із ними. Матеріальне забезпечення дітей здійснюється виключно за його рахунок. Він самостійно покриває витрати на харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, навчання, у тому числі оплату шкільних зборів, придбання канцелярського приладдя та технічних засобів, а також витрати на транспорт, дозвілля, відпочинок і розвиток здібностей дітей. Тоді як відповідач участі у матеріальному утриманні дітей не бере, не виявляє наміру добровільно виконувати свій обов`язок щодо їх утримання. Відповідно до положень сімейного законодавства обоє батьків мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей, а фактично всі витрати на їх забезпечення несе лише він, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, а в разі продовження навчання до досягнення ними двадцяти трьох років у випадках, передбачених законом. Також зазначив, що старший син після досягнення повноліття має намір продовжити навчання, у зв`язку з чим, на думку позивача, відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України у батьків виникає обов`язок щодо його утримання до досягнення ним двадцяти трьох років за умови продовження навчання. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, яка, за його розрахунком, становить 50 відсотків фактичних витрат на утримання дітей, а саме 1 500 доларів США на місяць у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. За курсом 1 долар США 41,7 грн, що діяв на день звернення до суду, зазначена сума становила 62 550 грн на двох дітей, тобто по 31 275 грн щомісячно на кожну дитину окремо до досягнення нею повноліття, а щодо сина ОСОБА_4 у разі продовження ним навчання до досягнення двадцяти трьох років відповідно до вимог статті 199 Сімейного кодексу України.
Процесуальні дії та рішення у справі.
04 квітня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
14 травня 2025 року від представника позивача надійшли заперечення щодо відсутності підстав для поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, у яких зазначено, що ухвалою від 04.04.2025 відкрито провадження у справі та роз`яснено 15-денний строк для подання відзиву. Відповідач має електронний кабінет у системі «Електронний суд», документи вважаються врученими 04.04.2025. Відтак, граничний строк подання відзиву 21.04.2025.Станом на 22.04.2025 право на подання відзиву було втрачено. Посилання відповідача на отримання документів 08.05.2025 вважається штучним та спрямованим на зміну строків. Дії сторони відповідача розцінюються як зловживання процесуальними правами та введення суду в оману. На момент подання заяви про поновлення строку (08.05.2025) строк уже був пропущений. Відповідач мала достатній час (04.04–08.05.2025) для подання відзиву та підготовки позиції. Не надано належних доказів поважності причин пропуску строку. Тому підстав для поновлення строку на подання відзиву немає.
03 вересня 2025 року представник позивача подав до суду заяву про можливість розгляду справи по суті. Також заявлено клопотання у разі неявки відповідача або її представника визнавати причини неявки неповажними та застосувати до відповідача штраф у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що справа перебуває у провадженні тривалий час, однак судові засідання, призначені на 11.06.2025 та 04.08.2025, не відбулися у зв`язку з діями відповідача та її представників, зокрема поданням заяв про відкладення розгляду справи через зміну або припинення повноважень адвокатів. Представник позивача вказує, що відповідач, змінюючи адвокатів, зловживає процесуальними правами та фактично затягує розгляд справи. Також зазначається, що справа є малозначною, у зв`язку з чим відповідач має можливість самостійно брати участь у судовому процесі або скористатися правничою допомогою у встановленому законом порядку. З урахуванням викладеного представник позивача просить суд перейти до розгляду справи по суті.
15 вересня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про відвід судді, в якій зазначено, що позивач вважає, що суддя Олійник С.В. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи і підлягає відводу (самовідводу), оскільки, наявні сумніви щодо її неупередженості та об`єктивності. 
22 вересня 2025 року ухвалою суду заяву позивача ОСОБА_1 , поданої представником позивача адвокатом Гаро Г.О. про відвід судді Олійник С.В визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Олійник С.В. – передано до канцелярії Вишгородського районного суду Київської області для передачі судді, визначеному в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.
23 вересня 2025 року ухвалою судді Баличевої М.Б. заяву представника позивача адвоката Гаро Г.О. про відвід судді залишено без задоволення.
25 вересня 2025 року до суду від відповідача надійшла заява про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування заяви зазначає, що судовий процес став для неї несподіваним, у зв`язку з чим вона зверталась за правничою допомогою до адвоката Дузь Ю.М., яка раніше представляла її інтереси у справі про поділ майна подружжя, яка відмовилась представляти її інтереси у цій справі, у зв`язку з чим 04.05.2025 між ними було розірвано договір. Також відповідач зазначає, що зверталась до АО «Астерс», адвокати якого обмежились проведенням аналізу матеріалів справи та наданням правового висновку, однак відмовились від представництва її інтересів. Надалі, 05.05.2025 відповідач уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Кісілевич Ю.В., яка, за твердженням відповідача, не вчинила процесуальних дій щодо захисту її інтересів та не подала відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим 23.09.2025 договір із нею було розірвано. Крім того, відповідач зазначає, що у період з 20.05.2025 по 09.06.2025 перебувала за межами України, а з 30.07.2025 по 06.08.2025 на лікарняному. Вона юридично необізнана у неї виникають питання щодо пошуку представників та ті з якими укладені договори не виконували обов`язків, а тому призвели до пропуску строку на подання відзиву. З урахуванням викладеного відповідач просить поновити строк для подання відзиву, надати можливість звернутися за належною правничою допомогою, зібрати докази та здійснити переклад документів з англійської мови, оскільки, на її думку, вона була фактично позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права.
21 жовтня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що спільні діти сторін проживають та навчаються у Сполучених Штатах Америки, а їх утримання фактично забезпечується позивачем. На підтвердження понесених витрат надано банківські виписки, документи щодо витрат на навчання, а також інші письмові докази, які свідчать про здійснення ним витрат на харчування, одяг, засоби гігієни, навчальні матеріали, транспорт, страхування, позашкільні заходи та інші повсякденні потреби дітей. Докази підтверджують, що фактичний розмір витрат на утримання дітей визначається з урахуванням вартості життя у державі їх постійного проживання. При визначенні розміру аліментів просить врахувати майновий стан відповідача, відсутність доказів щодо існування обставин, які обмежують її можливість виконувати обов`язок щодо утримання дітей, а також наявність у її власності рухомого майна значної вартості, що є обставиною, яка підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів. Позивач зазначає, що фактичні витрати на утримання дітей, які проживають і навчаються у США, є значно вищими, ніж в Україні, та посилається на дослідження USDA, IRP і SmartAsset, відповідно до яких базові витрати на одну дитину становлять орієнтовно від 1 029 до 1 590 доларів США на місяць. На підтвердження понесених витрат позивач просить врахувати банківські виписки на підтвердження витрат на дітей у грудні 2024 року – 4 505,02 дол. США, у січні 2025 року – 1 194,83 дол. США, у лютому 2025 року – 1 218,57 дол. США, у березні 2025 року – 2 401,38 дол. США на навчання, шкільне харчування, одяг, страхування та інші освітні потреби дітей, поповнення їхніх банківських рахунків і загальні щомісячні витрати на утримання дітей становлять близько 3 000 доларів США (приблизно 125 100 грн за курсом НБУ на дату подання позову), у зв`язку з чим просить стягнути з відповідачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % цих витрат, а саме 1 500 доларів США, що еквівалентно 62 550 грн, або по 31 275 грн на кожну дитину щомісячно.
21 жовтня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
06 листопада 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло аналогічне клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
11 листопада 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло аналогічне клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
26 січня 2026 року до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення щодо долучення доказів, поданих позивачем 21.10.2025 року з перекладом від 06.11.2025 року. У запереченнях зазначено, що докази подані з порушенням процесуальних строків, встановлених ухвалою суду, та вимог ЦПК України щодо порядку подання доказів в електронній формі. Також вказано на неналежність, недопустимість і недостовірність частини поданих матеріалів, оскільки вони не є офіційними документами або містять розбіжності та неточності перекладу. Відповідач просить відмовити у долученні зазначених доказів, а у разі їх приєднання надати час для подання додаткових заперечень щодо кожного доказу. Також представник відповідача не заперечує проти розгляду справи за її відсутності.
26 січня 2026 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд клопотання про долучення доказів без участі сторін. У клопотанні зазначено, що судові засідання у справі неодноразово не відбулися або були зняті з розгляду. Представник позивача вказує, що участь сторін у засіданні 26.01.2026 є неможливою через відсутність технічної можливості проведення відеоконференції у зв`язку з перебоями електропостачання у суді та неможливістю прибуття представника відповідача до суду. Позивач просить розглянути клопотання про долучення доказів від 05.11.2025 року, подане через систему «Електронний суд» 06.11.2025 року, без участі сторін та приєднати його до матеріалів справи, зазначаючи, що відповідні докази були подані з дотриманням ухвали суду щодо строків подання перекладу та є частиною раніше поданих письмових пояснень.
26 січня 2026 року ухвалою суду клопотання представника позивача Гаро Г.О. про приєднання доказів до матеріалів справи задоволено та приєднати до матеріалів цивільної справи докази.
17 лютого 2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення проти долучених доказів та письмові пояснення в яких зазначено, що подані позивачем докази містять суперечності, неточності та не підтверджують фактичних витрат на дітей, частина витрат не стосується потреб дітей і не може враховуватись при визначенні аліментів, позивач не обґрунтував пропуск строків подання доказів, відсутні належні докази проживання дітей з позивачем та фактичного їх утримання ним; позивач не довів розмір і обґрунтованість заявлених аліментів, окремі доводи позивача є спотворенням правових позицій Верховного Суду, позивач зловживає процесуальними правами, його вимоги щодо аліментів є необґрунтованими з огляду на відсутність належних доказів та юридичних підстав. Просить суд критично оцінити всі подані позивачем докази та відмовити у врахуванні тих, що не відповідають вимогам належності, допустимості й достовірності.
24 лютого 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що у провадженні суду перебуває справа про стягнення аліментів, у якій позивачем раніше подано письмові пояснення та докази, однак у зв`язку з необхідністю перекладу значного обсягу документів з англійської мови їх подання з перекладом стало можливим пізніше, тому повторно подається клопотання про долучення належних і допустимих доказів - банківські виписки, витрати на навчання та повсякденні потреби дітей, дані щодо їх забезпечення позивачем, а також відомості про майновий стан відповідача, які підтверджують сталість витрат на дітей та спроможність відповідача сплачувати аліменти. Позивач фактично самостійно забезпечує повне матеріальне утримання та виховання дітей, які проживають і навчаються у США, що підтверджується банківськими виписками та доказами витрат (у середньому близько 3 000 доларів США щомісячно), тоді як Відповідачка участі в утриманні не бере, попри наявність матеріальної спроможності (зокрема придбання автомобіля значної вартості), у зв`язку з чим заявлений розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 31 275 грн на кожну дитину є обґрунтованим, відповідає реальним витратам, принципу забезпечення найкращих інтересів дитини та вимогам законодавства України.
19 травня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшла заяви про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.
20 травня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог та на підтвердження позиції відповідача, в яких зазначено, що позов вважає необґрунтованим, оскільки діти навчаються у школах-пансіонах у США та не проживають постійно ні з позивачем, ні з відповідачем. Під час канікул значну частину часу вони перебувають з нею і вона системно бере участь у житті та фінансовому забезпеченні дітей (поїздки, проживання, харчування, транспорт, додаткові заняття), що підтверджується доказами у справі. Посилання позивача на значну витрат є наслідком його особистого вибору, деяка частина витрат не є базовими потребами дітей; а частину витрат на навчання і їх перебування покривається фінансовою допомогою. ЇЇ дохід не дозволяє на утримання в такому розмірі, оскільки має додаткові фінансові витрати на утримання батьків, які є внутрішньо переміщеними особами двоє батьків, які потребують постійної допомоги на медичні послуги, лікування, самостійно утримує будинок і несе значні побутові витрати. Позивач не довів повною мірою розмір і необхідність витрат, аліменти не можуть покривати витрати, зумовлені виключно вибором позивача, позивач має вищий дохід. Просить суд врахувати фактичну участь обох батьків, матеріальне становище, утриманців, принципи справедливості та пропорційності. Вимоги про аліменти після 18 років є недоведеними, оскільки не підтверджені всі необхідні юридичні умови (навчання, потреба, можливість сплати). Позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки вона приймає участь у забезпеченні дітей за її матеріальною можливістю.
20 травня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшла заяви про долучення доказів до матеріалів справи.
02 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення по суді позовних вимог та на підтвердження позицій відповідача, в яких зазначено, що пояснення відповідача є суперечливими, не підтверджені належними доказами та спрямовані на зменшення її участі в утриманні дітей. Відповідач не надала доказів витрат на дітей, попри заяви про їх утримання, її пояснення щодо участі у навчанні дітей та оплаті витрат не доведені, тоді як витрати позивача є реальними та підтверджені документами, фінансова допомога навчальних закладів не покриває повністю витрат, а лише зменшує їх, відповідач не довела значного фінансового навантаження на утримання батьків та будинку, її доходи дозволяють сплачувати аліменти, витрати на дітей є об`єктивними і включають не лише навчання, а й побутові потреби, а участь відповідача є недостатньою.
12 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо клопотань відповідача про долучення додаткових доказів до матеріалів справи від 20.05.2026 року, 29.05.2026 року та 01.06.2026 року, в яких зазначено, що всі надані нею документи є не належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст. 77–80 ЦПК України, оскільки документи щодо стану здоров`я та соціального статусу батьків відповідача (ВПО, інсульт тощо) не підтверджують фактичного їх утримання відповідачем; більшість чеків і квитанцій не містять достатніх реквізитів, призначення платежів або ідентифікації осіб-отримувачів і відображають лише разові або епізодичні витрати (квитки, подарунки, дозвілля), а не систематичне утримання дітей, частина поданих документів дублюється або не перекладена належним чином, підтвердження фінансової допомоги навчального закладу не спростовує доводів позивача щодо несення ним основного тягаря витрат на навчання дітей, фактичне здійснення окремих платежів відповідачем 123 дол. США , що складає 6 842 грн не відображаються в акаунті школи, довідка про доходи відповідача є самостійно виданою та не є об`єктивним доказом її матеріального стану, витрати на готелі, поїздки та подарунки мають особистий або разовий характер і не є витратами на утримання дітей, навіть у разі їх існування вони не свідчать про системну участь відповідачки у забезпеченні дітей, при цьому позивач посилається що її докази є більш послідовними та переконливими, а тому подані відповідачем докази матеріали не спростовують позовних вимог і навпаки підтверджують їх обґрунтованість, з огляду на те, що основний тягар утримання дітей фактично несе саме позивач.
12 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що після припинення спільного сімейного життя фактичний основний тягар матеріального забезпечення дітей системно несе позивач, тоді як участь відповідачки є епізодичною та обмежується разовими витратами під час особистих зустрічей із дітьми; при цьому позивач описує структуру щоденних витрат дітей у США (кишенькові витрати з персональних карток, окремий Amazon-акаунт для побутових покупок та витрати на навчання), які, підтверджуються банківськими виписками та документами зі школи, рахунки поповнюються виключно ним, а відповідач не здійснює системного фінансування; заявлений ним розмір аліментів є розрахованим як справедливий поділ фактичних витрат на дітей, а доводи відповідача та подані нею чеки і квитанції не підтверджують системного утримання дітей і мають характер разових витрат (подарунки, продукти, поїздки, дозвілля), не замінюють обов`язку з регулярного утримання, перебування дітей у школі-пансіоні з істотними періодами перебування поза нею під час канікул, особисту участь відповідача у спілкуванні з дітьми, підтверджує, що її фінансова участь є мінімальною та недоведеною як системна, доводи щодо фінансової допомоги школи, яка покриває лише частину вартості навчання.
22 червня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення позивача, які просила суд не враховувати, заперечила проти тверджень про свою мінімальну участь у забезпеченні дітей, вона надає і матеріальну, емоційну та організаційну підтримку дітей, має витрати на поїздки, побут, навчання і перебування з дітьми за кордоном, вказала, що розрахунки позивача щодо витрат потребують оцінки щодо її необхідності, просить врахувати значну фінансову допомогу, яка надається навчальними закладами США і частина витрат на навчання покривається за рахунок фінансової допомоги, визначеної з урахуванням доходів обох батьків, а тому не може бути автоматично покладена на неї у заявленому розмірі, також просила не враховувати доводи позивача щодо попередніх переговорних пропозицій щодо утримання дітей і окремих висловлювань як визнання її згоди з розрахунками позивача, просила врахувати її фактичний дохід, фінансове становище, сімейні обставини, участі у житті дітей та різниці у доходах сторін, її системну участь у житті дітей, які є періодичними візитами, під час яких вона їх утримує, і не обмежується подарунками, а загалом просила відмовити у задоволенні позову як завищеного та необґрунтованого, вважаючи, що заявлені вимоги не відповідають фактичним обставинам та не враховують реальні можливості сторін і баланс інтересів дітей.
Позиція учасників процесу.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, підтвердили, що позивач фактично самостійно утримує дітей, які проживають і навчаються у США. Щомісячні витрати на дітей становлять близько 3 000 доларів США, що підтверджується банківськими виписками, документами зі шкіл та іншими доказами. Відповідач не бере системної участі у фінансовому забезпеченні дітей, а її витрати мають епізодичний характер (подарунки, поїздки, дозвілля). Фінансова допомога шкіл лише зменшує вартість навчання, але не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідач має достатній матеріальний стан для сплати аліментів (дохід, придбання дорогого автомобіля, відсутність належних доказів значних фінансових зобов`язань). Подані відповідачем докази не підтверджують системного утримання дітей, є неналежними або недопустимими. Позивач вважає, що заявлений розмір аліментів 31 275 грн на кожну дитину щомісяця відповідає реальним витратам і принципу найкращих інтересів дітей. 
Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у позові оскільки є необґрунтованим і завищеним, а заявлений розмір аліментів не підтверджений належними доказами. Вона не ухиляється від утримання дітей, бере участь у їх матеріальному, емоційному, психологічному та навчальному забезпеченні. Її участь не обмежується грошовими переказами, а включає витрати на поїздки до дітей, проживання, харчування, одяг, побут, дозвілля та навчання під час перебування дітей з нею. Позивач безпідставно відносить усі свої витрати до необхідних витрат на дітей, кожна витрата потребує оцінки щодо її необхідності та обґрунтованості. Значна частина вартості навчання вже покривається фінансовою допомогою американських навчальних закладів, яка визначена з урахуванням доходів обох батьків. Позивач має значно вищий дохід, тому розподіл витрат має здійснюватися з урахуванням принципу пропорційності. Її реальний дохід та сімейні обставини щодо необхідності надання допомоги батькам, додаткові витрати, утримання житла, логістика та вартість поїздок до дітей, не дозволяють сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Придбання автомобіля не є доказом можливості щомісячно сплачувати заявлену суму аліментів. Переговорні пропозиції щодо можливого мирного врегулювання не можуть розцінюватися як визнання розміру аліментів або витрат на дітей. Син ОСОБА_7 досяг повноліття, тому вимоги щодо його утримання повинні оцінюватися за спеціальними нормами про утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Просить відмовити у задоволенні позову.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.09.2005 року, Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 ».
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.11.2007 року, актовий запис №2517, підтверджується, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 23.04.2010 року, актовий запис №969, підтверджується, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/5325/24, 19.12.2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З довідки Cardigan Mountain School ( ОСОБА_10 ) вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у вказаній школі, витрати за навчання в якій складаються з витрат на шкільний магазин, підручники/навчальні матеріали, легку атлетику, транспорт, інше на загальну суму 693 дол. США за період з 01.11.2024 по 30.11.2024 та 292 дол. США за період з 01.02.2025 по 28.02.2025.
Згідно копії студентського квитка Phillips Exeter Academy ( ОСОБА_11 ) та сімейної виписки про оплату навчання від 18.02.2026 року за навчальний рік 2024-2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у вказаному закладі. Загальна сума оплати за період з 12.03.2024 по 21.08.2025 року становила 8 422,77 дол. США, з 09.04.2025 по 20.02.2026 – 8 431,55 дол. США.
Згідно повідомлення Phillips Exeter Academy від 18.03.2025 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав загальну суму фінансової допомоги 61 500 дол. США.
З виписок щодо транзакцій та виписки за банку, де вказано власником рахунку за персональними картками дітей позивача ОСОБА_1 , вбачається рух коштів для виведення на рахунок дітей та оплату навчання, медицини, дозвілля, одяг, харчування тощо у заявленому позивачем розмірі.
З витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортним засобів від 17.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 придбала машину Volkswagen Tiguan 2024 року випуску, дата реєстрації 04.02.2025 року. Орієнтовна ринкова вартість схожого автомобіля може становити 46 063,33 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить орієнтовно 1 962 541 грн (при розрахунку курсу 1 дол. США 41,7 грн).
Згідно декларації з індивідуального прибуткового податку США за рік з 01 січня по 31 грудня 2024 року, за рік з 01 січня по 31 грудня 2025 року, та звітів про імміграційний медичний огляд та щеплення, ОСОБА_1 має на утриманні двох синів – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають разом за батьком за однією адресою.
Зі звіту про імміграційний медичний огляд та записи про щеплення вбачається, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходили медичний огляд за формою І-693 USCIS. Крім того, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , походи план у дитячій стоматологічній клініці Blue Shield of California. 
З довідки БО БФ «Соборна» від 09.09.2025 року вбачається, ОСОБА_2 працює у фонді з 18.04.025 року, займає посаду директора, дохід за період з 18.04.2025 року по 31.08.2025 року склав 392 962,63 грн.
Згідно платіжних інструкцій, платником ОСОБА_2 здійснювались транзакції на рахунок отримувача Phillips Exeter Academy, у розмірах 6 842,13 грн, 7 244,66 грн та на рахунок Aviatsii Halychyny у розмірі 7 570 грн. 
З фіскальних чеків та платіжних інструкцій платника ОСОБА_2 вбачаються витрати у книгарнях, продуктових магазинах, магазинах одягу, закладах харчування тощо. 
Згідно довідки від 23.05.2023 року №3240-7001792152 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно виписки з медичної карти 13.05.2025 року, консультаційного висновку від 01.05.2024 року ОСОБА_14 має діагноз ішемічний інсульт, ХОЗЛ ІІ ст., ЛН ІІ ст. 
Застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частина 1статті 8 Закону України «Про охорону дитинства визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).
Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (стаття 191 СК України).
Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» (рік звернення позивача до суду із позовом), установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1600 гривень. Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, становить: з 1 січня 2025 року по 31 липня 2025 року - 1600 гривень, з 1 серпня 2025 року по 31 грудня 2025 року - 2102 гривні.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень; працездатних осіб - 3328 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року; осіб, які втратили працездатність, - 2595 гривень; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення за рішеннями суду, - 1600 гривень.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3).
Як зазначено у ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2).
В силу ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Мотиви і висновки суду.
Судом установлено, що сторони є батьками двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Із матеріалів справи вбачається, що діти здобувають освіту у приватних навчальних закладах за кордоном.
На момент звернення до суду ОСОБА_6 був неповнолітнім. На час розгляду справи він досяг повноліття, однак продовжує навчання у закладі освіти США, що підтверджується листом навчального закладу про проходження навчання у 2025–2026 навчальному році, а також студентським квитком, відповідно до якого строк навчання визначено як Class of 2027.
ОСОБА_6 є неповнолітнім, який навчається у Cardigan Mountain School (США).
Діти протягом навчального року близько 240 днів проживають у школі-пансіоні, знаходяться на утриманні за рахунок навчального закладу, іншу частину проживають з батьком. 
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 та неповнолітнього , який став повнолітнім сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання, посилаючись на те, що він самостійно матеріально забезпечує дітей, здійснює оплату за навчання та пов`язаних із ним витрат, додаткових необхідних витрат для забезпечення необхідними речами, тоді як участь відповідача є недостатньою та несистемною. 
Заперечуючи проти позову, відповідач посилалася на те, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бере участь у матеріальному забезпеченні дітей, здійснюючи окремі витрати на їх користь, підтримує постійну комунікацію з адміністрацією навчальних закладів щодо навчання та успішності дітей, а також здійснює платежі, пов`язані з їх потребами. Крім того, відповідачка зазначала, що значну частину власних доходів витрачає на організацію зустрічей із дітьми за кордоном, у тому числі на придбання авіаквитків для себе та дітей, оплату оренди житла під час перебування за місцем їх навчання, що забезпечує можливість її особистої участі у вихованні дітей, підтриманні постійного спілкування з ними та реалізації батьківських прав і обов`язків. 
Вирішуючи спір, суд виходить із положень статей 180, 181, 182, 199 Сімейного кодексу України, статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», статті 27 Конвенції про права дитини, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а повнолітні діти, які продовжують навчання, мають право на утримання за наявності визначених законом умов, при цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням матеріального стану сторін, стану здоров`я, наявності інших утриманців, майна, доходів та інших істотних обставин, а також має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оцінюючи зібрані у справі докази відповідно до вимог статей 76–81 ЦПК України, суд виходить із того, що позивачем надано банківські виписки, платіжні документи та довідки навчальних закладів, які у своїй сукупності підтверджують систематичне здійснення ним витрат на утримання дітей, зокрема на оплату навчання, придбання навчальних матеріалів, забезпечення харчуванням, одягом, транспортом, медичним обслуговуванням та іншими повсякденними потребами. Зазначені докази свідчать про те, що саме позивач несе матеріальне забезпечення дітей.
Водночас подані відповідачем докази підтверджують здійснення нею окремих витрат на користь дітей, однак такі витрати мають епізодичний характер, що свідчить про участь у їх матеріальному утриманні частково. 
Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має офіційний дохід, несе витрати, пов`язані з утриманням своїх батьків, один із яких є внутрішньо переміщеною особою, а інший потребує медичного догляду, при цьому у 2025 році придбала транспортний засіб, що свідчить про наявність у неї достатнього рівня матеріального забезпечення та фінансової спроможності брати участь в утриманні дітей, беручи до уваги, що навчання дітей у приватних навчальних закладах Сполучених Штатів Америки здійснювалося за взаємною згодою сторін та за фактичної участі обох батьків, а відповідач була обізнана з обраним способом здобуття дітьми освіти і не заперечувала проти нього, а також враховуючи, що надана навчальним закладом фінансова допомога має цільовий характер, спрямована лише на часткове покриття витрат, пов`язаних із навчанням та проживанням дітей, не забезпечує їх повсякденних потреб та не звільняє жодного з батьків від установленого законом обов`язку брати участь у їх матеріальному забезпеченні, з огляду на те, що позивач здійснює основне фінансування витрат на утримання дітей, тоді як відповідач бере участь у його матеріальному забезпеченні переважно шляхом здійснення окремих витрат під час особистих зустрічей із дітьми та їх дозвілля, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина і повнолітнього сина, який продовжує навчання є обґрунтованими частково, оскільки обов`язок щодо утримання дитини відповідно до статей 180–182 Сімейного кодексу України покладається на обох батьків і розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який забезпечить баланс між найкращими інтересами дитини та реальними матеріальними можливостями сторін, слід визначити у розмірі 8000 гривень.
Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина суд встановив, що під час розгляду ОСОБА_7 досяг повноліття і продовжує навчання, у зв`язку з чим відповідно до статті 199 СК України може мати право на утримання за наявності сукупності умов, а саме продовження навчання, потреби у матеріальній допомозі та можливості батьків її надавати. 
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3 п. 17). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (абз. 1 п. 20). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають (абз. 2 п. 20).
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При розгляді справ позивач повинен довести потребу в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо. Обов`язок доведення того факту, що особа в силу тих чи інших обставин не може здійснювати сплату аліментів покладається на самого платника аліментів. На відміну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Враховуючи, що відповідач має стабільний дохід та об`єктивну можливість брати участь у утриманні повнолітнього сина, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на неї обов`язку щодо сплати аліментів на період навчання сина і до досягнення ним двадцяти трьох років. 
Визначаючи розмір аліментів, суд враховує реальні потреби дітей, рівень фактичних витрат на їх утримання, характер і системність участі кожного з батьків у їх матеріальному забезпеченні, матеріальний стан сторін, наявність у відповідача на утриманні батьків, а також принципи розумності, справедливості та співмірності, виходячи з того, що обов`язок щодо утримання дітей є спільним для обох батьків і не може бути покладений виключно на одного з них.
Водночас заявлений позивачем розмір аліментів не може бути задоволений у повному обсязі, оскільки визначення їх розміру здійснюється не шляхом компенсації половини всіх фактично понесених одним із батьків витрат, а з урахуванням критеріїв, визначених статтею 182 Сімейного кодексу України щодо неповнолітньої дитини та статтями 199, 200 Сімейного кодексу України щодо повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, зокрема матеріального становища сторін, реальних потреб дітей, наявності у повнолітньої дитини потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та можливості батьків надавати таку допомогу. 
Оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним та не відповідає встановленим обставинам справи, а тому позов підлягає частковому задоволенню із визначенням аліментів у твердій грошовій сумі, яка є необхідною і достатньою для забезпечення належної участі відповідача в утриманні як неповнолітнього сина, так і повнолітнього сина, який продовжує навчання, та забезпечує справедливий баланс між найкращими інтересами дітей і реальними матеріальними можливостями обох батьків.
У підсумку, враховуючи, що на момент звернення позивача до суду 25 березня 2025 року обидва сини сторін були неповнолітніми, у зв`язку з чим позовні вимоги були заявлені про стягнення аліментів на їх утримання, а під час розгляду справи ОСОБА_6 досяг повноліття, проте продовжив навчання за денною формою, не досягнувши двадцяти трьох років, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З урахуванням установлених обставин справи, положень статей 180–182, 199, 200 Сімейного кодексу України та принципів розумності, справедливості й співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 25 березня 2025 року і до досягнення ним повноліття; аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 8 000 гривень щомісячно за період з 25 березня 2025 року по 28 жовтня 2025 року включно; а починаючи з 29 жовтня 2025 року - аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 8 000 гривень щомісячно до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 до закінчення навчання суд зазначає, що станом на час розгляду справи ОСОБА_15 є неповнолітнім, а тому позовна вимога про стягнення аліментів на його утримання до досягнення ним двадцяти трьох років є передчасною. Надана довідка про навчання підтверджує факт його навчання, однак сама по собі не свідчить про наявність усіх передбачених законом підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. До досягнення ОСОБА_16 повноліття правовідносини щодо його утримання регулюються положеннями глави 15 Сімейного кодексу України, тоді як право на стягнення аліментів відповідно до статті 199 СК України може виникнути лише після досягнення ним вісімнадцяти років за умови продовження навчання, потреби у матеріальній допомозі та наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо судових витрат. 
У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Щодо негайного виконання рішення суду.
На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 25 березня 2025 року і до досягнення ним повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно за період з 25 березня 2025 року по 28 жовтня 2025 року включно.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2025 року до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. 
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд, або безпосередньо до Київського апеляційного суду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя С.В. Олійник