ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/1286/22

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О., 
за участю секретаря судового засідання Бурлай Д.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДОНЕЦЬКЕ" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 р. (суддя Сацький Р.В.) в адміністративній справі №280/1286/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДОНЕЦЬКЕ" до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИДОНЕЦЬКЕ» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області 31.12.2021: 1) № 00203030718, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 3 093 750 грн. та 2) № 0020302718, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок на загальну суму 360 911,43 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач наполягав на правомірності утримання ним з дивідендів BKW GROUP LTD (резидент Республіки Кіпр) податку з доходу нерезидента за ставкою 5% відповідно до п.2 ст. 10 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням, оскільки станом на дату прийняття рішення про розподіл прибутку позивача з метою виплати дивідендів його учасникам та їх виплату BKW GROUP LTD: належало 99% статутного капіталу позивача, було резидентом Республіки Кіпр, не мало постійного представництва на території України. Позивач також не погоджувався із висновками контролюючого органу про заниження єдиного податку 4 групи, оскільки ним здійснювалось нарахування та сплата єдиного податку згідно нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки, встановленої для сільськогосподарських угідь «сіножаті» і «пасовищ». Нарахування контролюючим органом єдиного податку на ці земельні ділянки за ставками, передбаченими для ріллі, суперечить, на думку позивача, вимогам Податкового кодексу України. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку загального позовного провадження, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що обґрунтованість висновків суду першої інстанції спростовуються висновками Верховного Суду у справах №120/693/24, №500/2430/18, №826/11184/17, № 0840/3890/18. Скаржник стверджує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що BKW GROUP LTD здійснює в Україні господарську діяльність через постійне представництво і необхідність оподаткування виплачених позивачем нерезиденту дивідендів за визначеною у пп.141.4.2 ПК ставкою 15%. Діяльність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в Україні, що співпадала з основною діяльністю BKW GROUP LTD і вчинялась ними в якості його представників (а це виключно придбання корпоративних прав), не утворює господарської діяльності у силу приписів ПК і ГК України; BKW GROUP LTD набуло права на частки українських підприємств з метою структурування групи підприємств до холдингового типу без зміни складу його кінцевих бенефіціарних власників - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; визнання інвестиційної діяльності як «господарської» не узгоджується із положеннями ПК і ГК. Судом першої інстанції проігноровано, що документи, покладені в основу податкової перевірки позивача, та які були надані Міністерством фінансів Республіки Кіпр у відповідь на лист Державної податкової служби України № 1146/5/99-00-09-02-02-05 від 04.02.2020., отримані з порушенням вимог законодавства. Запит, що є додатком до листа ДПС, містив недостовірну інформацію про перебування перелічених у ньому платників податків «під слідством», і був підписаний особою, яка не мала повноважень на такі дії. Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач всупереч п.293.9 ст.293 ПК не вірно застосовував ставку єдиного податку для «сіножатей», які використовувались як «рілля». Ставка єдиного податку для сіножатей, пасовищ та ріллі є однаковою – 0,95 (пп.293.9.1. п.293.9 ст.293 ПК) і позивач сплачував єдиний податок саме за цією ставкою.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване, вказуючи на те, що подібні правовідносини розглядались у справі №280/4264/21 за позовом НВП «Агрофірма "Солодководне» до ГУ ДПС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, яким нараховане грошове зобов`язання по податку з доходу нерезидента BKW GROUP LTD. Верховний Суд визнав правомірним податкове повідомлення-рішення. Щодо доводів позивача про неналежність оформленого відповідачем запиту компетентного органу Республіки Кіпр, суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи оцінка запиту здійснена компетентним органом Республіки Кіпр - Міністерством фінансів Республіки Кіпр яким наданий лист №3.10.43.2/A.V.202 Р.781 від 29 травня 2020 року. Як вірно зазначив суд першої інстанції, доказів недостовірності відомостей, наданих на запит компетентним органом Республіки Кіпр, позивачем не надано. Щодо збільшення грошового зобов`язання з єдиного податку, судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановлено, що ТОВ «Придонецьке» сіножаті та пасовища фактично використовувалися як рілля.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та своїх додаткових письмових пояснень, стверджуючи, що останні не є новим обґрунтуванням апеляційної скарги, а лише більш детально розкриває її зміст. Представник скаржника також просив суд не враховувати висновки Верховного Суду у справі №280/4264/21.
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень за результатом перевірки наступних встановлених ним обставин.
Фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області на підставі наказів ГУ ДПС у Запорізькій області від 12.10.2021 № 3029-п та направлень від 27.10.2021 № 5074, № 5075, № 5076, № 5077, відповідно до затвердженого плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2021 рік проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ПРИДОНЕЦЬКЕ» (код ЄДРПОУ 00853286) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2021, валютного законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2021, за результатом якої складено акт від 30.11.2021 № 11762/08-01-07-18/00853286.
В ході проведеної відповідачем перевірки встановлені порушення п. п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України, оскільки BKW GROUP LTD здійснює підприємницьку діяльність в Україні через постійне представництво, та п. 2921.2 ст. 292 ПК України, у зв`язку з тим, що фактично земельні ділянки використовувалися як рілля, в той же час для обрахунку суми податкових зобов`язань з єдиного податку 4 групи була застосовувана нормативна грошова оцінка їх як сіножаті та пасовища.
31.12.2021 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення № 00203030718, форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 3 093 750 грн, з яких: 2 475 000,00 грн - сума збільшення податкового зобов`язання податку на прибуток іноземних юридичних осіб і 618 750,00 грн сума нарахованих штрафних (фінансових) санкцій та № 0020302718, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок на загальну суму 360 911,43 грн, з яких: 315 160,54 грн - сума збільшення податкового зобов`язання та 45 750,80 грн - сума нарахованих штрафних санкцій.
Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем до суду.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 00203030718.
Як встановлено судом першої інстанції, підставою його прийняття стали висновки відповідача про те, що позивач в порушення вимог податкового законодавства сплатив до бюджету 5% від суми перерахованих резиденту Республіки Кіпр дивідендів, в той час як чинне законодавство визначає таку ставку у розмірі 15%. Такі висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що фактично діяльність резидента Республіки Кіпр BKW GROUP LTD у межах України утворювала постійне представництво. 
Скаржник/позивач, у свою чергу, заперечує проти наведених висновків, наполягаючи на тому, що діяльність кінцевих бенефіціарних власників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не утворювала постійного представництва.
Колегія суддів звертає увагу, що подібні правовідносини розглядались Верховним Судом у справі № 280/4264/21, в якій оскаржувалось податкове повідомлення-рішення, яким нараховано податок на прибуток іноземних юридичних осіб, при виплаті дивідендів BKW GROUP LTD за той саме період – за 2018 рік, як учаснику іншого українського підприємства - ТОВ "Науково-виробниче підприємство Агрофірма "Солодководне". У постанові від 20 березня 2025 р. Верховний Суд здійснив правовий аналіз норм матеріального права, які регулюють питання визначення ставки оподаткування при нарахуванні дивідендів нерезиденту, і сформулював висновки, які обґрунтовано, на думку колегії суддів, враховані судом першої інстанції при ухваленні спірного рішення.
Так, спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України та Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи (Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 04 липня 2013 року Законом № 412-VII та набула чинності для України 07 серпня 2013 року.
Підпунктом 14.1.36 статті 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.п. «а» п.п.14.1.122, п.п.14.1.193, п.п. «а» п.п.14.1.213 п.п.14.1 ст. 14 ПК України, нерезиденти - це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України. Резиденти - це юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами. Постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.
З метою оподаткування термін "постійне представництво" включає: 
а) будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об`єкт чи пов`язану з ними наглядову діяльність, якщо загальна тривалість робіт, пов`язана з таким майданчиком, об`єктом чи діяльністю (в рамках одного проекту або пов`язаних між собою проектів), що виконуються нерезидентом через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, перевищує 12 місяців; 
б) надання послуг нерезидентом (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, через співробітників, найнятих ним для таких цілей, якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов`язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як 183 дні у будь-якому дванадцятимісячному періоді; 
в) осіб, які на підставі договору, іншого правочину або фактично мають та звичайно реалізують повноваження вести переговори щодо суттєвих умов правочинів, внаслідок чого нерезидентом укладаються договори (контракти) без суттєвої зміни таких умов, та/або укладати договори (контракти) від імені нерезидента, у разі, якщо зазначена діяльність здійснюється особою в інтересах, за рахунок та/або на користь виключно одного нерезидента та/або пов`язаних із ним осіб - нерезидентів; 
г) осіб, які на підставі договору, іншого правочину або фактично мають і звичайно реалізують повноваження утримувати (зберігати) запаси (товари), що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка запасів (товарів) від імені нерезидента, крім резидентів - утримувачів складу тимчасового зберігання або митного складу.
Для цілей застосування підпунктів "в" і "г" цього підпункту про наявність в особи фактичних повноважень здійснювати в інтересах, за рахунок та/або на користь нерезидента діяльність, яка має ознаки постійного представництва, може, зокрема, але не виключно, свідчити: надання нерезидентом обов`язкових до виконання вказівок (у тому числі засобами електронного зв`язку або шляхом передачі електронних носіїв) та їх виконання особою; наявність в особи та використання нею електронної адреси корпоративної електронної пошти нерезидента та/або його пов`язаних осіб для комунікації з нерезидентом та/або з третіми особами, з якими нерезидент уже уклав або в подальшому буде укладати договори чи інші правочини; реалізація особою права володіння або розпорядження запасами (товарами) чи іншими активами нерезидента в Україні або їх значною часткою на підставі відповідних вказівок нерезидента; наявність в особи приміщень, орендованих від власного імені для зберігання майна, придбаного за рахунок нерезидента або яке належить нерезиденту чи третім особам та підлягає передачі третім особам за вказівкою нерезидента, або для інших цілей, визначених нерезидентом.
Нерезидент не вважається таким, що має постійне представництво в Україні, якщо він здійснює господарську діяльність через посередника - резидента, але при цьому надання резидентом агентських, довірчих, комісійних та інших подібних посередницьких послуг з продажу чи придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок, в інтересах та/або на користь нерезидента здійснюється в рамках основної (звичайної) діяльності резидента та на звичайних умовах. Якщо посередник - резидент діє виключно або майже виключно за рахунок, в інтересах та/або на користь одного або кількох осіб - нерезидентів, які є пов`язаними особами, такий посередник не може вважатися таким, що діє в рамках основної (звичайної) діяльності стосовно будь-якої з пов`язаних осіб - нерезидентів, та визнається постійним представництвом такого нерезидента в Україні або кожної особи - нерезидента, якщо такі нерезиденти є пов`язаними особами.
Особливості оподаткування нерезидентів визначаються пунктом 141.4 статті 141 ПК України, підпунктом 141.4.1 якого встановлено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, дивіденди, які сплачуються резидентом (абзац «б»).
Відповідно до абзацу першого підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України в редакції Закону України № 466-ІХ від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яка набула чинності 23 травня 2020 року, резидент, у тому числі фізична особа - підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа - підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.
До 23 травня 2020 року діяла редакція абзацу першого підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, за якою резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Приведеною правовою нормою установлено, що доходи нерезидента у вигляді дивідендів оподатковуються відповідно до приписів підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, якщо інше не встановлено правилами міжнародного договору, чинного на дату виплати такого доходу.
Підпунктом 141.4.7 пункту 141.4 ст. 141 ПК України, - суми прибутків нерезидентів, які провадять свою діяльність на території України через постійне представництво, оподатковуються в загальному порядку. При цьому таке постійне представництво прирівнюється з метою оподаткування до платника податку, який провадить свою діяльність незалежно від такого нерезидента.
У разі якщо нерезидент провадить свою діяльність в Україні та за її межами і при цьому не визначає прибуток від своєї діяльності, що ведеться ним через постійне представництво в Україні, сума прибутку, що підлягає оподаткуванню в Україні, визначається на підставі складення нерезидентом окремого балансу фінансово-господарської діяльності, погодженого з контролюючим органом за місцезнаходженням постійного представництва, з урахуванням вимог, визначених статтею 39 цього Кодексу.
У разі неможливості визначити шляхом прямого підрахування прибуток, отриманий нерезидентами з джерелом його походження з України, оподатковуваний прибуток визначається контролюючим органом як різниця між доходом та витратами, визначеними шляхом застосування до суми отриманого доходу коефіцієнта 0,7 з урахуванням вимог, визначених статтею 39 цього Кодексу. В {Підпункт 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 в редакції Закону № 2245-VIII від 07.12.2017}
Законом України № 466-IX від 16.01.2020 внесено зміни в п.п.141.4.7 п.п.141.4 ст. 141 цього Кодексу, і викладено в такій редакції: Суми прибутків нерезидентів, які провадять свою діяльність на території України через постійне представництво, оподатковуються в загальному порядку. При цьому таке постійне представництво прирівнюється з метою оподаткування до платника податку, який провадить свою діяльність незалежно від такого нерезидента. Постійне представництво визначає обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого протягом звітного (податкового) періоду, відповідно до принципу "витягнутої руки". Оподатковуваний прибуток постійного представництва має відповідати прибутку незалежного підприємства, що здійснює таку саму або аналогічну діяльність у таких самих або аналогічних умовах і діє в повній незалежності від нерезидента, постійним представництвом якого воно є. Обсяг оподатковуваного прибутку постійного представництва розраховується відповідно до положень статті 39 цього Кодексу.
Статтею 3 ПК України встановлено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України встановлено статтею 103 ПК, відповідно до пункту 103.1 якої застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Реченням першим пункту 103.2 статті 103 цього кодексу передбачено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Згідно зі статтею 1 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр її дія поширюється на осіб, які є резидентами однієї чи обох Договірних Держав.
Відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом Договірної Держави, резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі.
Положеннями пункту 2 статті 10 Конвенції встановлено, що такі дивіденди можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник дивідендів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати: 
a) 5 % від загальної суми дивідендів, якщо фактичний власник володіє не менш ніж 20 відсотками капіталу компанії, що сплачує дивіденди, що сплачує дивіденди, або інвестував в придбання акцій чи інших прав компанії еквіваленті не менше 100000 євро; 
b) 15 % від загальної суми дивідендів у всіх інших випадках.
Як встановлено пунктом 3 статті 10 Конвенції, термін «дивіденди» у випадку використання в цій статті означає дохід від акцій або інших прав, які не є борговими вимогами, що дають право на участь у прибутку, а також дохід від інших корпоративних прав, який підлягає такому самому оподаткуванню, як дохід від акцій відповідно до законодавства тієї Держави, резидентом якої є компанія, що розподіляє прибуток.
При цьому згідно з пунктами 4 та 5 статті 10 Конвенції положення пунктів 1 і 2 цієї статті не застосовуються, якщо особа - фактичний власник дивідендів, яка є резидентом Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність в іншій Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, через розташоване в ній постійне представництво, і холдинг, стосовно якого сплачуються дивіденди, справді пов`язаний з таким постійним представництвом. У такому випадку застосовуються положення статті 7 цієї Конвенції. Якщо компанія, яка є резидентом Договірної Держави, одержує прибуток або доходи з іншої Договірної Держави, ця інша Держава не може стягувати будь-яких податків на дивіденди, що сплачуються компанією, за винятком, коли ці дивіденди сплачуються резиденту цієї іншої Держави або якщо холдинг, стосовно якого сплачуються дивіденди, справді пов`язаний з постійним представництвом, розташованим в цій іншій Державі, або стягувати з нерозподіленого прибутку податки на нерозподілений прибуток, навіть якщо дивіденди сплачуються або нерозподілений прибуток складається повністю або частково з прибутку або доходу, що утворюється у цій іншій Державі.
Статтею 7 Конвенції визначено, що прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки підприємство не здійснює підприємницької діяльності в іншій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність як зазначено вище, прибуток підприємства може бути оподаткований в іншій Державі, але тільки в тій частині, яка стосується цього постійного представництва.(ч.1). З урахуванням положень пункту 3 цієї статті, якщо підприємство Договірної Держави здійснює підприємницьку діяльність в іншій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво, то в кожній Договірній Державі цьому постійному представництву приписується прибуток, який воно могло б одержати, якби було окремим та самостійним підприємством, що здійснює таку саму або аналогічну діяльність у таких самих або аналогічних умовах, і діяло в повній незалежності від підприємства, постійним представництвом якого воно є (п.2). Під час визначення прибутку постійного представництва допускається віднімання витрат, понесених для цілей постійного представництва, у тому числі управлінських та загально-адміністративних витрат, як у Державі, де розташоване постійне представництво, так і в будь-якому іншому місці (3). Настільки, наскільки в Договірній Державі визначення згідно її законодавства прибутку, що приписується постійному представництву, на основі пропорційного розподілу загальної суми прибутку підприємства між його різними підрозділами, є звичайною практикою, ніщо в пункті 2 цієї статті не перешкоджатиме цій Договірній Державі визначати оподатковуваний прибуток шляхом такого пропорційного розподілу, як це диктується практикою; прийнятий спосіб розподілу, однак, повинен бути таким, щоб його результати відповідали принципам, які містяться в цій статті (4). Жодний прибуток не приписується постійному представництву на основі простої закупки постійним представництвом товарів або виробів для підприємства (5).Для цілей попередніх пунктів прибуток, що приписується постійному представництву, визначається щороку одним і тим самим методом, якщо тільки немає достатньої і вагомої причини для його зміни (6).
Відтак, можливість сплати пониженої ставки податку у разі виплати дивідендів нерезиденту обумовлена відсутністю здійснення фактичним отримувачем доходів підприємницької діяльності через розташоване у цій державі постійне представництво, і холдинг, стосовно якого сплачуються дивіденди, справді пов`язаний з таким постійним представництвом.
Відповідно до другого речення пункту 1 статті 7 Конвенції якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність як зазначено вище, прибуток підприємства може бути оподаткований в іншій Державі, але тільки в тій частині, яка стосується цього представництва.
За положеннями пунктів 1 та 2 статті 5 Конвенції для цілей цієї Конвенції термін «постійне представництво» означає постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність підприємства.
Термін «постійне представництво», зокрема, включає: a) місце управління; b) філіал; c) офіс; d) фабрику; e) майстерню; f) установку або споруду для розвідки природних ресурсів; g) шахту, нафтову або газову свердловину, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; та h) склад або інше приміщення, що використовується для продажу товарів.
Відповідно до пункту 5 статті 5 Конвенції, незважаючи на положення пунктів 1 і 2 цієї статті, якщо особа, інша ніж агент з незалежним статусом, до якого застосовується пункт 6 цієї статті, діє від імені підприємства та має, та звичайно використовує повноваження в Договірній Державі укладати контракти від імені підприємства, то це підприємство розглядається як таке, що має постійне представництво в цій Державі стосовно будь-якої діяльності, яку ця особа виконує для підприємства за винятком, якщо діяльність цієї особи обмежується тією, що зазначена в пункті 4 цієї статті, яка якщо і здійснюється через постійне місце діяльності, не може перетворити це постійне місце діяльності у постійне представництво відповідно до положень цього пункту.
За змістом пункту 6 статті 5 Конвенції підприємство не розглядається як таке, що має постійне представництво в Договірній Державі, лише якщо воно здійснює підприємницьку діяльність у цій Державі через брокера, комісіонера чи будь-якого іншого агента з незалежним статусом за умови, що ці особи діють у межах своєї звичайної діяльності. Однак, якщо діяльність такого агента здійснюється повністю від імені цього підприємства і якщо між цим підприємством і агентом в їхніх комерційних і фінансових зв`язках існують або встановлюються умови, які відрізняються від тих, які могли б існувати між незалежними підприємствами, він не вважатиметься агентом з незалежним статусом у значенні цього пункту.
З огляду на положення статті 5 Конвенції господарська діяльність нерезидента, що здійснюється через його представництво в Україні, не підпадає під визначення «постійне представництво» виключно у тому випадку, коли представництво здійснює будь-яку з перелічених у частині четвертій статті 5 Конвенції видів діяльності з обов`язковою умовою, що така діяльність має підготовчий або допоміжний характер відносно діяльності материнської компанії.
У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі 200/7051/20-а зроблено висновок, що з урахуванням положень Модельної Конвенції ОЕСР, на основі якої підписано Угоду між Урядом Україною та Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно, наведені критерії для оцінки діяльності представництв як допоміжної або підготовчої. Так, відповідно до пунктів 23 та 24 офіційного коментаря до Модельної Конвенції ОЕСР діяльність представництва не може вважатись такою, що має допоміжний характер, якщо вона переважно здійснює такі ж функції, що і материнська компанія. Тобто, якщо основний вид діяльності представництва є тотожнім з видом діяльності нерезидента (материнської компанії), визначеним у статутним документах нерезидента, представництво в цілях оподаткування розглядається як постійне представництво. Для розмежування "постійного" представництва від "непостійного" (некомерційного), слід виділити ключові характеристики, які слугують базою для їх розмежування. Насамперед, діяльність непостійного представництва має виключно підготовчий або допоміжний характер щодо діяльності компанії нерезидента і має бути відмінною від статутних функцій материнської компанії.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 березня 2016 року (справа № 826/14127/14) у подібних правовідносинах.
Отже, у разі здійснення представництвом нерезидента видів або виду діяльності, яка є повністю або частково тотожною основній діяльності нерезидента, або особа, (інша ніж агент з незалежним статусом) діє від імені підприємства та має, та звичайно використовує повноваження в Договірній Державі укладати контракти від імені підприємства, то це підприємство розглядається як таке, що має постійне представництво в цій Державі стосовно будь-якої діяльності.
Судами як у справі № 280/4264/21, так і при постановленні оскарженого рішення, встановлено, що компанію BKW GROUP LTD створено в 2015 році, її засновниками є фізичні особи – резиденти України ОСОБА_3 , від початку також була фізична особа – резидент Кіпру Georgia Georgiou Christofi, і юридична особа-резидент Кіпру Excel-Services Director Limited. Представлення інтересів компанії в Україні здійснювалось через тих директорів компанії, які є резидентами України (Віталій Боговін і Вадим Коверник). Зміст фінансових звітів BKW GROUP LTD за 2015-2018 роки свідчить, що до 2018 року компанія мала збитки та не сплачувала податки, в 2018 році кіпрською компанією отримані дивіденди від українських компаній та сплачено податок на прибуток з доходів нерезидентів лише на території України. В структурі доходів компанії 70% це дохід у вигляді дивідендів джерелом походження з України, а 30% дохід від продажу частки українського підприємства ТОВ “Бізон-Тех Добрива». Компанії BKW GROUP LTD не має тимчасових працівників і вона користується послугами за відповідними контрактами. Задля економії витрат функції компанії виконують директори та секретар компанії. Додатково Компанія здійснює необхідні функції за допомогою додаткових послуг від індивідуальних юридичних фірм, таких як Stelios & Americanos LLC, а також від компаній консультантів, таких як Deloitte Limited, на основі контрактів на такі послуги (бухгалтерія, допомога із підготовкою фінансової звітності, заповнення і подача податкової звітності, юридичні консультації та допомога у підготовці необхідних документів для компанії, включаючи рішення, сертифікати, довіреності, тощо). Віталій Боговін і ОСОБА_4 , як акціонери компанії BKW GROUP LIMITED, не отримували ніякої винагороди за виконання функцій директорів компанії. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua) громадяни України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час виплати дивідендів були єдиним бенефіціарним власником ТОВ «Придонецьке». Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті https://bkw.group, до складу BKW GROUP входить 16 юридичних осіб, зокрема, агрохолдинг LANDFORT, компанії BIZON TECH (дистриб`ютор насіння, добрив та засобів захисту росли), OCEAN INVEST (дистриб`ютор засобів захисту рослин) та Ambar Export (трейдер сільгосппродукції). Структурування групи компаній BKW здійснено за підтримки Deloitte, співзасновниками BKW Group є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Згідно з даними ITC «Податковий блок» станом на 31 грудня 2018 року до складу учасників ТОВ «ПРИДОНЕЦЬКЕ» входили: BKW GROUP LTD (Кіпр) - 99%; ОСОБА_2 - 0,5%; ОСОБА_1 - 0,5%;
Згідно договору №3-2 від 22.12.2017 купівлі-продажу частини частки учасника в статутному капіталі ТОВ «ПРИДОНЕЦЬКЕ», місце підписання: Запорiзька обл., Бiльмацький район, с. Шевченкiвське. Відповідно умов договору ПП «Бізон-Тех 2006», в особі ОСОБА_1 , виступає «Продавцем», а BKW GROUP LTD юридична особа, яка створена і діє відповідно до законодавства Республіки Кіпр та знаходиться за адресою: 2035, м. Нікосія, Строволос, вулиця Ставру, буд56 оф.104, Кіпр, в особі пана Вадима Коверника, який діє за Довіреністю від 12.12.2017 року, виступає «Покупцем». Відповідно п.1 Договору ПП «Бізон-Тех 2006», в особі ОСОБА_1 , продає свою частку в ТОВ «ПРИДОНЕЦЬКЕ» на користь BKW GROUP LTD (в особі Коверника Вадима). Відповідно п.2 Договору розмір частки становить у грошовому виразі 3472326грн., а у відсотковому 99%. В той же день, протоколом №17/17 загальних зборів учасників Товариства від 22.12.2017 року місце проведення: вул. Якова Новицького, буд.11, м. Запоріжжя, присутні учасники ПП «Бізон-тех 2006», в особі ОСОБА_1 100% учасник, інші: BKW GROUP LTD в особі Боговіна В.В. та Коверника В.А., які діють на підставі довіреності від 12.12.2017, та ОСОБА_2 , за результатами проведених зборів прийнято рішення про внесення змін до Статуту Товариства відповідно до яких учасниками Товариства стають BKW GROUP LTD – 99% (в грошовому виразі 3472326 грн), ОСОБА_1 – 0,5% (в грошовому виразі 17537 грн), ОСОБА_2 – 0,5% (в грошовому виразі 17537 грн). За результатами здійснених операцій частка BKW GROUP LTD у статутному капіталі Товариства склала 99%. 
Наявність довіреностей від 12 грудня 2017 року та від 22 грудня 2016 року (м. Київ), в яких BKW GROUP LTD представлено директором EXCEL-SERVE DIRECTORS LIMITED в особі Mr. Christos Michael, надає право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на представництво інтересів BKW GRQUP LTD в тому числі, здійснювати всі або будь-які дії, в тому числі укладати, керувати, нести ділові справи, пов`язані з бізнесом та справами компанії, укладати від імені Компанії будь-які правочини.
За даними Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років отримували регулярний дохід, у вигляді заробітної плати, від українських підприємств ( ОСОБА_2 від ПП «БІЗОН -ТЕХ 2006» ПП «БІЗОН-TEX ДОБРИВА», ПП «БІЗОН-ТЕХ 2012», TOB «НОВА СІЧ»; ОСОБА_1 від ПП «БІЗОН -ТЕХ 2006», ПП «БІЗОН-ТЕХ ДОБРИВА»), та не встановлено жодного доходу отриманого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , джерелом походження з-за кордону.
Скаржник/позивач в апеляційній скарзі наполягає на відсутності ознаки постійності (систематичності, регулярності) діяльності представників для висновку про наявність постійного представництва.
Однак, наведені вище обставини, як і ті, що були встановлені в межах справи № 280/4264/21, свідчить про те, що діяльність, яка здійснювалась в Україні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інтересах компанії BKW GROUP LTD, становить предмет господарської діяльності компанії-нерезидента і не може вважатись діяльністю допоміжного характеру. Така діяльність виходила за межі діяльності підготовчого та допоміжного характеру з огляду на той факт, що діяльність постійного представництва співпадає з основною діяльністю нерезидента та становить значну його частину.
В силу положень п.5 ст. 5 Конвенції вважається, що підприємство договірної держави (компанія BKW GROUP LTD) розглядається як таке, що має постійне представництво в Україні, оскільки в Україні діють від імені підприємства особи інші, ніж агенти з незалежним статусом ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ), які мають та звичайно використовують повноваження укладати в Україні контракти від імені підприємства, тобто здійснюють основну діяльність цієї компанії - нерезидента.
Таким чином, в порушення підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, позивач безпідставно застосував ставку податку на доходи нерезидентів 5% замість 15%, що призвело до заниження податку.
Питання про те що «інвестиційна діяльність» не є тотожною визначенню «господарська діяльність», а тому утворення «постійного представництва» BKW GROUP LTD в Україні неможливе, також досліджувалось Верховним Судом у справі № 280/4264/21.
За результатом аналізу приписів Закону України «Про інвестиційну діяльність» Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення інвестиційної діяльності, передбачає, що господарюючі суб`єкти, які професійно займаються інвестиційною діяльністю здійснюють цілеспрямований процес пошуку інвестиційних ресурсів, вибір предмету інвестицій та управління ними, їх фінансування з метою отримання прибутку. Цей процес супроводжується прийняттям рішення про інвестування, або припинення інвестування, контроль за інвестиціями, їх облік, регулювання тощо. При цьому, необхідно виокремлювати, що є головною (основною) метою діяльності суб`єкта господарювання, і чи не здійснюється інвестиційна діяльність поряд з основною або для розвитку основної діяльності. І навпаки, для професійних інвесторів інвестиційна діяльність якраз і є основною господарською діяльністю, і є самостійним видом доходів.
Відтак, інвестиційна діяльність є різновидом господарської (підприємницької діяльності), яка здійснюється з метою отримання прибутку. До такого висновку Верховний Суд дійшов також з урахуванням приписів підзаконних нормативно-правових актів, зокрема згідно Кодів видів економічної діяльності (2010) та пояснень до них, Клас 64.99 включає: надання фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), пов`язаних із розміщенням фінансових коштів, в тому числі інвестиційну діяльність за власний рахунок.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що документи, покладені в основу податкової перевірки позивача, та які були надані Міністерством фінансів Республіки Кіпр у відповідь на лист Державної податкової служби України № 1146/5/99-00-09-02-02-05 від 04.02.2020., отримані з порушенням вимог законодавства, оскільки запит, що є додатком до листа ДПС, містив недостовірну інформацію про перебування перелічених у ньому платників податків «під слідством», і був підписаний особою, яка не мала повноважень на такі дії.
Колегія суддів звертає увагу, що при податковій перевірці контролюючим органом досліджуватись, у тому числі, документи, які були отримані від компетентного органу Республіки Кіпр. Інформація, яка відображена у цих документах, позивачем під сумнів не поставлена, доказів її невідповідності дійсним обставинам суду позивачем не надано.
Щодо податкового повідомлення – рішення № 0020302718.
Відповідно до п. 292-1.1 ст. 292-1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду, що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, в тому числі на умовах оренди.
Згідно п. 292-1.2 ст. 292-1 Податкового кодексу України базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка 1 гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю. У разі якщо нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена, базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі в Автономній Республіці Крим або області.
Згідно п. 293.9 ст. 293 Податкового кодексу України для платників єдиного податку четвертої групи встановлено ставки податку з одного гектара сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду: 
для ріллі, сіножатей і пасовищ (крім ріллі, сіножатей і пасовищ, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях, а також ріллі, сіножатей і пасовищ, що перебувають у власності сільськогосподарських товаровиробників, які спеціалізуються на виробництві (вирощуванні) та переробці продукції рослинництва на закритому ґрунті, або надані їм у користування, у тому числі на умовах оренди) - 0,95; 
для ріллі, сіножатей і пасовищ, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях, - 0,57; 
для багаторічних насаджень (крім багаторічних насаджень, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях) - 0,57; 
для багаторічних насаджень, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях, - 0,19 
для земель водного фонду - 2,43 
для ріллі, сіножатей і пасовищ, що перебувають у власності сільськогосподарських товаровиробників, які спеціалізуються на виробництві (вирощуванні) та переробці продукції рослинництва на закритому ґрунті, або надані їм у користування, у тому числі на умовах оренди, - 6,33.
Згідно з підпунктом 14.1.233 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, «сільськогосподарські угіддя - рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги». 
Згідно класифікації земельних угідь (постанова Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру») (додаток 4 КВЗУ) рілля – це землі, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари, площі парників і теплиць. До ділянок ріллі не належать сіножаті й пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви. 
Як встановлено судом першої інстанції, використані під час податкової перевірки первинні документи, які були надані позивачем, підтверджують використання ним земельних ділянок у 2017 році: рілля - 4029,5003 га, сіножаті 246,4547 га, пасовища 283,0503 га, багаторічні насадження 89,0 га. Згідно статистичної звітності, посівна площа всього 4350,00 га, у т.ч. рілля - 4340,00 га. У 2018 році ТОВ «Придонецьке» використовувало земельні ділянки: рілля - 3998,1484 га, сіножаті 256,5221 га, пасовища 309,3577 га, багаторічні насадження 89,0 га. Згідно статистичної звітності, посівна площа всього 4475,60 га. у т.ч. рілля - 4465,6 га. У 2019 році ТОВ «Придонецьке» використовувало земельні ділянки: рілля – 4139,1322 га, сіножаті 246,4547 га, пасовища 283,0503 га, багаторічні насадження 89,0 га. Згідно статистичної звітності, посівна площа всього 4469,43 га, у т.ч. рілля - 4459,43 га. У 2020 році ТОВ «Придонецьке» використовувало земельні ділянки загальною: рілля - 4167,0837 га, сіножаті 136,52 га, пасовища 575,0103 га, багаторічні насадження 89,0 га. Згідно статистичної звітності, посівна площа всього 4796,35 га, у т.ч. рілля - 4784,35 га. У 2021 році ТОВ «Придонецьке» використовувало земельні ділянки: рілля - 4176,6413 га, сіножаті 139,0532 га, пасовища 575,513 га, багаторічні насадження 89,0 га. Згідно статистичної звітності, посівна площа всього 4869,45 га у т.ч. рілля – 4833,45 га.
Як зазначено в акті перевірки, данні статистичної звітності відповідають даним первинних документів ТОВ «Придонецьке» щодо посіву та збору врожаю (акти списання насіння на посів, акти про використання мінеральних, органічних добрив та засобів захисту рослин, реєстри відправки зерна, та ін.).
Отже, обставина використання ТОВ «Придонецьке» сіножаті та пасовища фактично як рілля є встановленою.
Скаржник/позивач наполягає та тій обставині, що єдиний податок ним нараховувався, виходячи із цільового призначення земельних ділянок, а не за їх фактичного використання.
Відмовляючи у врахуванні таких доводів, як підстави для задоволення позову, суд першої інстанції врахував правовий висновок Верховного Суду, який був сформульований у постанові від 12 червня 2018 р. у справі № 808/2649/17 за результатом розгляду подібних правовідносин, що відповідає приписам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Скаржник/позивач також вказує на те, що ставка для ріллі і сіножатей встановлена 0,95, тобто однакова, яку він і застосовував. 
Однак, перевіркою встановлено, що різниця між задекларованою площею земельних ділянок, категорія земель - рілля, у декларації платника єдиного податку 4 групи та фактичною площею засіяних земельних ділянок (категорія земель-рілля) складає: 2017 310,4997 га (фактична 4340,0 га, задекларовано по декларації рілля 4029,5003 га ), 2018 467,4516 га (фактична 4465,6 га, задекларовано по декларації рілля 3998,1484 га), 2019 р. - 320,2978 га (фактична 4459,43 га, задекларовано по декларації рілля 4139,1322 га), 2020 612,2663 га (фактична 4784,35 га, задекларовано по декларації рілля 4167,0837 га), 2021 657,46 га (фактична 4833,45 га, задекларовано по декларації рілля 4176,6413 га). З цих підстав позивачу і здійснено донарахування єдиного податку.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДОНЕЦЬКЕ" - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 р. в адміністративній справі №280/1286/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 липня 2026 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 24 липня 2026 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.П. Баранник 

суддя О.О. Круговий