ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 р. 	Справа № 818/2531/15	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Мінаєвої К.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 (суддя О.М. Кунець, повний текст складено 22.09.15) по справі № 818/2531/15
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області   
про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового утримання,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати Наказ Управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від №492 від 03.06.2015р. «Про надзвичайну подію в Білопільському РВ та покарання винних»;
- визнати протиправним та скасувати Наказ УМВС України в Сумській області від 18.06.2015р. №198 о/с про звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за ст. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового я начальницького складу органів внутрішніх справ);
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області;
- стягнути з УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на його думку, наказ начальника УМВС України в Сумській області від 18.06.2015р. №198 о/с По особовому складу, яким позивач звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) є протиправним, безпідставним та таким, що порушує права та інтереси позивача.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового утримання – відмовлено в повному обсязі.
Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, в Наказі №492 від 03.06.2015р. вчинком, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ визнано лише факт, викладений в повідомленні про підозру Позивачу у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.368 КК України, в рамках кримінального провадження за №42015200000000165 від 01.04.2015р.
При цьому, позивач вважає, що сам лише факт повідомлення йому про підозру органом досудового розслідування за ч. 3ст. 368 КК України не є достатньою підставою для звільнення за п. 66 "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України". Позивач звертає увагу суду на те, що вина ОСОБА_1 в судовому порядку не доведена, обвинувальний вирок суду по відповідній кримінальній справі відсутній.
Також, позивач наполягає на тому, що приймаючи рішення про звільнення відносно ОСОБА_1 . Відповідач зобов`язаний був встановити наявність належних підстав для звільнення, а саме - встановити як сам факт вчинення ним проступку, так і факт підриву таким вчинком довіри та авторитету органів внутрішніх справ, їх працівників, та несумісність з подальшим проходженням служби особою, що вчинила проступок. Проте, з висновку службового розслідування вбачається, що Відповідачем встановлено лише факт відкриття кримінального провадження щодо Позивача, та повідомлення про підозру органом досудового розслідування. При цьому, відповідачем не враховано, що відповідно до ч. 1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тобто, особа, яка в силу закону є невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, не може в даному випадку дискредитувати звання рядового та начальницького складу ОВС.
Крім цього, на переконання позивача, у разі доведення його вини в судовому порядку та наявності відповідного обвинувального вироку, відповідач мав би звільнити ОСОБА_1 за ст..64 Положення, якою чітко визначено, що особа звільняється зі служби у запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, … чи кримінального правопорушення (пункт «й» ст..64 Положення). Отже, ОСОБА_1 стверджує, що існує спеціальна норма, яка передбачає можливість звільнення позивача за вчинення кримінального правопорушення і застосування до його звільнення положень п.66 Положення (за відсутності обвинувального вироку відносно ОСОБА_1 ) є протиправним.
Вищезазначені обставини, як вважає позивач, свідчать про те, що Накази УМВС у Сумській області від 03.06.2015р. №492 та від 18.06.2015р. №198 о/с мають бути скасовані як протиправні, а позивача має бути поновлено на роботі, як незаконно звільненого з займаної посади з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Представник відповідача скориставшись своїм правом надав до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його думку аргументи апеляційної скарги є безпідставними, а постанова суду першої інстанції законною та обгрунтованою.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 19.02.2007р. по 18.06.2015р., що підтверджується копією трудової книжки.
Наказом УМВС України в Сумській області від 10.04.2014р. позивач призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, яку обіймав до його звільнення.
16.04.2015р. до УМВС України в Сумській області надійшла інформація про те, що 01.04.2015р. відкрито кримінальне провадження № 4201520000000165 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України відносно заступника начальника Білопільського PB - начальника кримінальної міліції майора міліції ОСОБА_2 і старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку цього ж райвідділу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 .
З урахуванням даної інформації, відповідно до Наказу УМВС України в Сумській області від 17.04.2015р. №333 було призначено службове розслідування. Відповідною комісією було проведено службове розслідування та складено висновок, затверджений Начальником УМВС України в Сумській області 25.05.2015р. (а.с.38-48).
В ході службового розслідування було встановлено наступне:
16.04.2015р. до УМВС України в Сумській області надійшла інформація про відкриття кримінального провадження № 4201520000000165 від 01.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, розпочатого за заявою мешканця м. Білопілля ОСОБА_3 , раніше судимого, щодо вимагання у нього незаконної грошової винагороди окремими працівниками міліції Білопільського PB, за вирішення питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння крадіжок металобрухту.
16.04.2015 в ході проведення НСРД, близько 15-00 год. в м.Білопілля, працівниками УСБУ в Сумській області, спільно з працівниками ВВБ МВС України та прокуратури Сумської області затримано заступника начальника Білопільського PB - начальника кримінальної міліції майора міліції ОСОБА_2 і старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку цього ж райвідділу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , під час отримання грошової винагороди в сумі 5200, 00 грн. від гр. ОСОБА_3 
16.04.2015р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч.3 ст.368 КК України.
Останні підозрюються у тому, що будучи працівниками правоохоронного органу, використовуючи надані їм владу та службове становище, діючи з корисним умислом, спрямованим на незаконне збагачення, за попередньою змовою, вимагали у ОСОБА_3 неправомірну вигоду в розмірі 7000 грн. за вирішення питання щодо не притягнення останнього до кримінальної відповідальності.
У подальшому, 16.04.2015р. близько 13:48 год. ОСОБА_1 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 перебуваючи поблизу відділення ПАТ «Приватбанк» в м.Білопілля, в районі перехрестя вулиць Старопутивльської та Першого травня, реалізовуючи свій злочинний умисел, одержав від ОСОБА_3 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у загальній сумі 5200 грн. Після цього, за невстановлених розслідуванням обставин, ОСОБА_1 передав частину грошових коштів від суми 5200 грн. ОСОБА_2 у якості неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.
Того ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прокураторою було затримано у порядку ст..208 КПК України. 17.04.2015р. Зарічним районним судом м.Суми ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обрано запобіжний захід – тримання під вартою з визначеним розміром застави у сумі 50 тис. грн.. На даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнені під заставу.
Наказом УМВС України в Сумській області від 17.04.2015р. №333 «Про призначення, проведення службового розслідування та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих працівників Білопільського PB» відсторонено від виконання службових обов`язків з 17.04.2015 старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 та заступника начальника кримінальної міліції майора міліції ОСОБА_2 .
За наслідками проведення службового розслідування, відповідач дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , як працівник міліції, неналежно поставився до виконання вимог службової дисципліни, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме - вимаганні та отриманні незаконної грошової винагороди.
Наказом УМВС України в Сумській області №492 від 03.06.2015р. «Про надзвичайну подію в Білопільському РВ та покарання винних» (а.с.29-32), за порушення службової дисципліни, невиконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ, ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п.2.2.-2.4., 3.3., 4.1. розділу III, та п.п. 1.1., 1.2. розділу IV, п.п. 7.2., 7.3., 7.8. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, обґрунтованій підозрі у вимаганні та отриманні незаконної грошової винагороди, завдання своїми діями непоправної шкоди своїй репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому, на підставі ст..ст.2, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказано з в і л ь н и т и з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Білопільського РВ.
Наказом начальника УМВС України в Сумській області від 18.06.2015р. №198 о/с По особовому складу (а.с.28) Позивач згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнений з 18.06.2015р. з органів внутрішніх справ за ст.66 Положення (за скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ).
Позивач не погоджуючись з вищезазначеними Наказами УМВС України скористався правом на оскарження вищезазначених Наказів УМВС України в Сумській області в судовому порядку.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо скасування Наказу УМВС у Сумській області від 03.06.2015р. №492 «Про надзвичайну подію в Білопільському РВ та покарання винних» та Наказу УМВС України в Сумській області від 18.06.2015р. №198 о/с про звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за ст. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового я начальницького складу органів внутрішніх справ), поновлення на роботі та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, є безпідставними, необґрунтованими, відповідно, задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;
Суспільні відносини, пов`язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу». Згідно зі ст.ст. 9 і 30 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.
Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов`язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням). До таких законодавчих актів належать, зокрема, Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565).
Відповідно до ст. 18 Закону № 565 передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. 
На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення № 114).
Згідно з п. 66 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 неналежно поставився до виконання вимог службової дисципліни, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме – вимаганні та отриманні незаконної грошової винагороди у чому його обґрунтовано підозрюють, чим позбавив себе морального права на повагу та довіру з боку громадян, колег по службі.
З матеріалів справи встановлено, що 16.04.2015р. працівниками правоохоронних органів було затримано ОСОБА_1 саме під час отримання неправомірної грошової винагороди (а.с.39). Дана обставина не заперечується позивачем.
Від надання будь-яких пояснень щодо обставин кримінальної справи (в тому числі і відносно вилучених у позивача грошових коштів працівниками прокуратури) в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 відмовився з посиланням на ст..63 Конституції України. 
З пояснень наданих позивачем в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 він знає давно. ОСОБА_3 позичив у позивача певну суму коштів, яку мав повернути у визначений час, але своєчасно кошти не повернув. З урахуванням затримки повернення коштів, сума, яка підлягала до повернення вже становила 7000 грн. Саме тому, ОСОБА_3 мав повернути кошти ОСОБА_1 саме 7000 грн., але повернув кошти частково. 16.04.2015р. ОСОБА_3 віддав ОСОБА_1 кошти в сумі 5200 грн. (частину боргу), решту пообіцяв повернути пізніше. При цьому, ОСОБА_1 не заперечує, що частину коштів (з суми 5200грн.) ним було передано ОСОБА_2 . Дану обставину позивач пояснює тим, що теж, свого часу, взяв у ОСОБА_2 в борг певну суму коштів (суму точно не пам`ятає). А отже, віддаючи частину коштів з суми 5200 грн. ОСОБА_2 позивач повернув позичку останньому.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що про вищезазначені обставини отримання коштів від ОСОБА_3 позивач повідомив надавши усні пояснення (через п`ять місяців після відповідної події), будь-яких письмових підтверджень законності отримання даних коштів від ОСОБА_3 позивач а ні в ході проведення службового розслідування, а ні в ході судового розгляду справи не надавав.
ОСОБА_2 також відмовився надавати будь-які пояснення посилаючись на ст..63 Конституції України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженогоЗаконом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Як вбачається з ст.2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
За вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначені види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед яких є і звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень, а статтями 16 та 18 - строк їх накладення та виконання відповідно.
Підставою для прийняття спірних наказів стало встановлення під час проведення службової перевірки обставин, а саме, скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вірно зазначив, що законодавець не визначає обов`язковою умовою для звільнення особи за п. 66 Положення № 114 притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності та обов`язкову наявність обвинувального вироку. Дискредитація звання рядового і начальницького складу є окремою підставою для звільнення з органів внутрішніх справ. 
Щодо аргументів апеляційної скарги позивача, що сам лише факт повідомлення йому про підозру органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 368 КК України не є достатньою підставою для звільнення за п. 66 "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України", оскільки обвинувальний вирок суду по відповідній кримінальній справі відсутній, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 зупинено провадження у справі № 818/2531/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015р. по справі № 818/2531/15 до вирішення справи 573/1408/15-к, що розглядається в порядку кримінального судочинства Білопільським районним судом Сумської області відносно ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368 ч. 3, ст. 365 ч. 2 КК України, - до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі 573/1408/15-к.
Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.07.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 368, частиною 2 статті 365 КК України, та призначити йому покарання:
-за частиною 3 статті 368 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 (два) роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації;
-за частиною 2 статті 365 КК України у виді позбавленні волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації.
Позбавлено ОСОБА_1 спеціального звання – старший лейтенант міліції.
Початок відбування покарання визначено ОСОБА_1 з дня затримання та поміщення до слідчого ізолятору.
Зараховано ОСОБА_1 строк попереднього ув`язнення з 16 по 20 квітня включно 2015 року у строк відбуття покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 23.12.2025 вирок Білопільського районного суду Сумської області від 16.07.2019, в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.365 КК України, скасовано.
Звільнено обвинуваченого ОСОБА_1 , від кримінальної відповідальності на підставі п.4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження відносно нього, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.365 КК України, закрити.
Отже, ухвалою Сумського апеляційного суду від 23.12.2025 обвинувальний вирок суду першої інстанції було скасовано не у зв`язку з встановленням невинуватості особи чи відсутністю події або складу кримінального правопорушення, а у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі пункту 4 частини першої статті 49 КК України через закінчення строків давності.
Таке звільнення є нереабілітуючою підставою припинення кримінального провадження, оскільки не спростовує факту вчинення особою кримінального правопорушення та не свідчить про її невинуватість, а лише виключає можливість притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням установлених законом строків. 
Відтак закриття кримінального провадження з цієї підстави не породжує права на реабілітацію та не тягне правових наслідків, пов`язаних із реабілітацією особи.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з позицією відповідача відносно того, що позивач неналежно поставився до виконання вимог службової дисципліни, що виразилося у скоєнні вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу, а саме – вимаганні та отриманні незаконної грошової винагороди, що в свою чергу дискредитує звання рядового і начальницького складу та є підставою для звільнення за п. 66 Положення № 114.
Отже, наказ УМВС у Сумській області від 03.06.2015р. №492 «Про надзвичайну подію в Білопільському РВ та покарання винних» та Наказ УМВС України в Сумській області від 18.06.2015р. №198 о/с про звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за ст. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового я начальницького складу органів внутрішніх справ) прийнято відповідачем обґрунтовано та правомірно і підстави для скасування даних наказів відсутні.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 щодо скасування Наказу УМВС у Сумській області від 03.06.2015р. №492 «Про надзвичайну подію в Білопільському РВ та покарання винних» та Наказу УМВС України в Сумській області від 18.06.2015р. №198 о/с про звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за ст. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового я начальницького складу органів внутрішніх справ), поновлення на роботі та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, є безпідставними, необґрунтованими, відповідно, задоволенню не підлягають.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.20215 по справі № 818/2531/15 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 по справі № 818/2531/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   К.В. Мінаєва   	
Постанова складена в повному обсязі 10.07.26.