Справа № 159/8673/24
Провадження № 2/159/55/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головючого судді Губара В.Є.,
з участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась у суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , у якій просить:
- здійснити поділ 68/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 500 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер 0710400000:24:018:0017, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 34/100 частини житлового будинку (1/2 частку від 68/100 частини), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:24:018:0017), площею 500 кв.м., за призначенням для будівництва житлового будинку та господарських споруд.
Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 25.05.2008, який 08.05.2023 розірвано. У період перебування у шлюбі сторонами придбано за договором купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., який набуто у власність ОСОБА_3 . У 2019 році сторонами здійснено добудову житлового будинку, у зв`язку з чим збільшилася загальна площа житлового будину до 211,7 кв.м., житлова до 109,8 кв.м., відповідно змінилася частка власності, яка збільшилася до 68/100. Позивач вказує, що будинок і земельна ділянка є сумісним нерухомим майном, підлягає поділу в рівних частинах між сторонами. Оскільки спільної згоди щодо поділу майна сторони не дійшли, позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом.
24.01.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким він вважає позовні вимоги безпідставними. Позивач разом з дітьми проживає у належному йому будинку, право власності на земельну ділянку відповідач набув в наслідок приватизації, а тому вона є його особистою приватною власністю. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду волинської області Лесика В.О. позовну заявою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
11.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 цивільну справу № 159/8673/24 розподілено судді Губару В.Є., яким розгляд справи розпочато зі стадії підготовчого провадження.
26.05.2026 ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.
Згідно з клопотанням від 06.05.2025 відповідача, розгляд справи він просив проводити без його участі.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило, причини неявки суду не повідомили, у зв"язку з чим, відповідно до ст.223 ЦПК України, розгляд справи проведено без їх участі.
При цьому, після закінчення судового засідання 25.06.2026 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення судового засідання, однак така заява не може бути враховано судом, так як не подана завчасно.
Судом 25.06.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 16 год. 45 хв. 06.07.2026. 
Заслухавши пояснення позивача та представника позива, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25.05.2008 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2023 у справі № 159/1425/23, яке набрало законної сили 08.06.2023.
Згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2012, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. за №1181, витягу з Державного реєстру правочинів, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  відповідач є власником 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 56,2,6 кв.м, право власності на який виникло у 2012 році. 
Також, у 2013 році відповідач набув у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності приватна, розмір частки 1/1, кадастровий номер 0710400000:24:018:0017, цільове призначення :для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №11455000 від 24.10.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11455303 від 24.10.2013. Право власності набуте на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розподілу, яким земельну ділянку передано відповідачеві у власність внаслідок її приватизації.
Позивач у позовній заяві зазначає, що у 2019 році здійснено добудову спірного житлового будинку. 
Згідно з Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №160472004 відповідач є власником спірного житлового будинку, загальною площею 211,7 кв.м., житловою площею 109,8 кв.м, право власності на який виникло у 2019 році.
Згідно з договором від 05.04.2019 про зміну розміру часток у праві власності, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та витягу від 05.04.2019 з державного реєстру речових прав на нерухїоме майно про реєстрацію права власності №162467473, відповідач є власником частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 211,7 кв.м., житловою площею 109,8 кв.м., на праві спільної часткової власності, розмір частки 68/100.
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 виготовленого на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , загальна житлова площа спірного будинку становить 211,7 кв.м., житлова площа 109.,8 кв.м.
Ринкова вартість 1/2 частки з 68/100 житлового будинку становить 1319400,00 грн, що стверджується висновком про вартість майна. 
Згідно долученої представником позивача 11.05.2026 до справи Інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 27.04.2026:
- спірний житловий будинок належить відповідачу на праві спільної часткової власності, розмір частки 68/100, дата державної реєстрації 11.03.2019, 32/100 частки на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 ;
- земельна ділянка площею 500 кв.м., кадастровий номер 0710400000:24:018:0017, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності, частка 1/1, дата державної реєстрації 24.10.2013, належить ОСОБА_3 . Зокрема, на вказану земельну ділянку 15.04.2025 накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна. 
Отже, згідно з установленими обставинами справи, сторони перебували у шлюбі упродовж 25.05.2008 - 08.06.2023, при цьому спірний житловий будинок придбано і набуто відповідачем у власність 2012 році, право власності відповідача на приватизовану земельну ділянку виникло 2013 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Таким чином, з моменту набуття права спільної сумісної власності, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватись спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгодженні обома співвласниками.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК ).  Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК).
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Щодо вирішення позовних вимог про поділ земельної ділянки та доводів відповідача про неподільність спірної земельна ділянки з підстав, що така є його особистою приватною власністю, та приватизована ним шляхом використання права на безоплатне отримання частини земельного фонду, слід зазначити наступне.
Пленумом Верховного Суду України в п.18-2 постанови № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції від 19.03.2010), роз`яснено, що якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного з подружжя, а не спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.
Як визначено ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду). об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
За змістом ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Отже доводи відповідача про неподільність земельної ділянки є безпідставними.
Суд вважає, що спірний житловий будинок із господарськими будівлями є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, належні відповідачу 68/100 частки цього будинку підлягають поділу в рівних частках, по 34/100 частки (68/100 : 2 = 34/100), та враховуючи рівність часток подружжя у спірному майні, що підлягає поділу, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частки спірної земельної ділянки, загальною площею 500 кв.м., кадастровий номер 0710400000:24:018:0017.
Враховуючи наведене, позовні вимоги слід задовольнити повністю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір на сторони покладається пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6226,56 грн (5257,60 грн за вимогу щодо житлового будинку, 968,96 грн за вимогу щодо земельної ділянки).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача підлягає стягнення на користь позивача сума судового збору у розмірі 6226,56 грн.
Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, 

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити повністю.
У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 34/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 500 кв.м., кадастровий номер 0710400000:24:018:0017, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6226 (шість тисяч двісті двадцять шість) грн 56 коп.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2025 у справі №159/8673/24, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 06.07.2026.

Головуючий:	В. Є. ГУБАР