ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/26804/21 Головуючий в І інстанції: Іванцова Н.К. 
Номер провадження: 22-ц/819/1119/26    Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової Л.П.,
Склярської І.В.,
секретар Середюк О.О., 

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Херсонський заклад дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тернового Руслана Богдановича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року, ухвалене у складі судді Іванцової Н.К. в м. Херсоні, дата складення повного рішення – 14 травня, у справі за позовом адвоката АО "Інвікта" Тернового Руслана Богдановича, який діє від імені ОСОБА_1 , до Херсонського закладу дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

У грудні 2021 року адвокат АО "Інвікта" Терновий Руслан Богданович, який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому після уточнень остаточно просив: 
--- визнати незаконним і скасувати наказ №111 "Про тимчасове відсторонення працівника від роботи" від 08.11.2021 року; 
--- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку з Херсонського закладу дошкільної освіти №10 cанаторного типу Херсонської міської ради в межах суми стягнення за один місяць;
--- стягнути з Херсонського закладу дошкільної освіти №10 cанаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до 28 лютого 2022 року у сумі 53 323,92 грн. 
Крім того, просив стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, які сплачені та/або підлягають сплаті позивачем у зв`язку із розглядом справи, у тому числі витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 19 500,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.
ОСОБА_1 після переведення з Херсонського ясел-садика №28 працює на посаді вихователя у Херсонському закладі дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради з 03.12.2012. За весь період роботи у відповідача ОСОБА_1 не мала жодних конфліктних ситуацій ні з дирекцією, ні з колегами по роботі, а також будь-яких дисциплінарних стягнень. 
05 листопада 2021 року директор закладу ОСОБА_2 оголосила працівникам, у т.ч. позивачу, та намагалася вручити останній наказ "Про попередження працівників" від 05.11.2021р. №110, в якому наказала працівникам ЗДО №10, які не пройшли обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19), відсторонити від роботи з 08.11.2021 року; відстороненим для виходу на роботу надати сертифікат про повну вакцинацію COVID-19; на час відсторонення за вище зазначеними працівниками зберігається їх робоче місце, але не зберігається заробітна плата. 
Позивач відмовилася підписувати зазначений наказ, вважаючи його явно незаконним. У зв`язку із вказаним комісією у складі профспілкового комітету було складено акт про відмову підписувати згаданий наказ. 
08 листопада 2021 року, коли ОСОБА_1 у визначений час з`явилася до відповідача на своє робоче місце, ОСОБА_2 не допустила її до роботи та вручила позивачу наказ №111 "Про тимчасове відсторонення працівника від роботи" від 08.11.2021р., згідно з яким:
--- тимчасово відсторонено від роботи з 08.11.2021 року вихователя ЗДО №10 ОСОБА_1 , як таку, що не пройшла обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19); 
--- позивачу для виходу на роботу надати сертифікат про повну вакцинацію COVID-19; 
--- на час відсторонення за вищезазначеним працівником зберігається її робоче місце, але не зберігається заробітна плата. 
Позивач ознайомилась із оскаржуваним наказом, поставила свій підпис та зазначила на ньому, що із ним не згодна, так як наказ незаконний. 
Позивач відразу попросила директора ОСОБА_2 видати їй належним чином засвідчену копію цього наказу, а у подальшому будь-яку її копію для того, щоб своє відсторонення від роботи вона могла оскаржити у судовому порядку, проте ОСОБА_2 категорично відмовилася виконати законні вимоги позивача та будь-якої копії оскаржуваного наказу не надала. 
Позивач була вимушена двічі викликати наряд поліції для фіксації факту недопуску до роботи та у зв`язку із неправомірними діями третьої особи подати заяви про вчинення кримінального правопорушення. Однак працівникам поліції директор також копії оскаржуваного наказу не надала. За наслідками поданих заяв органи поліції, розглянувши їх, надали листи-відповіді в яких зазначили, що в даних фактах було встановлено наявність ознак цивільно-правових відносин. 
Після того, як ОСОБА_1 звернулася за правничою допомогою до Адвокатського об`єднання "Інвікта" (м. Київ) і в результаті укладення відповідного договору було направлено адвокатський запит, відповідач за підписом третьої особи надав лист-відповідь (АО "Інвікта" одержано засобами поштового зв`язку 13.12.2021), до якого долучив копію оскаржуваного наказу та копії деяких запитуваних документів. 
Зі змісту наказу, його видано на підставі постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 (наказ набрав чинності 08.11.2021 року). 
Позивач не погоджується із оскаржуваним наказом, вважає його незаконним та таким, який підлягає негайному скасуванню, оскільки він грубо й відверто порушує основоположне конституційне право позивача на працю, що включає у себе можливість заробляти собі на життя працею. Зазначає, що будь-якими документами, що були підписані сторонами, обов`язку такого щеплення не передбачено. Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" не встановлено обов`язковість щеплення від COVID-19 та не встановлено порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності зазначеного щеплення. Статтею 43 КЗпП України не передбачено можливості відсторонення працівника з підстав відсутності щеплення від COVID-19. У зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом й ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24 лютого 2022 року відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено і дає наразі. 

Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. "Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області", зокрема, вирішено відновити з 01 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено.

Ухвалою суду від 26.09.2025 року справу призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 04.12.2025 року витребувано у Херсонського закладу дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради копію розпорядчого документу (наказу, розпорядження тощо) про переведення на дистанційну форму роботи вихователів Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради у зв`язку із запровадженням карантину і обмежувальних протиепідемічних заходів по COVID-19 та/або після введення в Україні воєнного стану.

16.12.2025 року представником позивача через систему "Електронний суд" подана заява про зменшення позовних вимог, а саме просив:
--- стягнути з Херсонського закладу дошкільної освіти №10 cанаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до 28 лютого 2022 року у сумі 53 323,92 грн;
--- залишити без змін решту позовних вимог, викладених у позовній заяві від 21.12.2021 року з урахуванням заяви про залишення деяких позовних вимог без розгляду за заявою від 16.12.2025 року, а саме: визнати незаконним і скасувати наказ №111 "Про тимчасове відсторонення працівника від роботи" від 08.11.2021 року; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку з Херсонського закладу дошкільної освіти № 10 cанаторного типу Херсонської міської ради в межах суми стягнення за один місяць; стягнути із відповідача на користь позивача усі судові витрати, які сплачені та/або підлягають сплаті позивачем у зв`язку із розглядом справи, у тому числі витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 19 500,00 грн.

Ухвалою суду від 25.02.2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині: поновлення ОСОБА_1 у виконанні трудових обов`язків за посадою вихователь у Херсонському закладі дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради з 08 листопада 2021 року; допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 у виконанні трудових обов`язків за посадою вихователь Херсонському закладі дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради – залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 25.02.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача Романович О.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року було відмовлено у задоволенні позову адвоката АО "Інвікта" Тернового Руслана Богдановича, який діє від імені ОСОБА_1 , до Херсонського закладу дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначені хвороби, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими: дифтерія, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Також суд враховував, що Наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року № 2153, який набув чинності 08 листопада 2021 року, затверджено перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Це працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, зокрема, спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. При цьому, вакцинації підлягають усі працівники вказаних установ і закладів згідно зі штатним розписом. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем.
Також суд виходив з того, що держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема, працівників закладів дошкільної освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі, і власне не щепленого працівника. Оскільки, під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.
Також суд дійшов висновку, що директор Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради Романович О.М., на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, діяла у межах своїх повноважень та відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153, ст.26 Закону України "Про освіту" та ст.46 КЗпП України, у зв`язку з чим наказ №111 від 08.11.2021 про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати є правомірним.
Також суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 обіймала посаду вихователя закладу дошкільної освіти санаторного типу, тобто її трудова функція безпосередньо пов`язана з організацією освітнього процесу, доглядом, вихованням та перебуванням у постійному контакті з дітьми дошкільного віку, а також з іншими працівниками закладу. Характер роботи вихователя об`єктивно передбачає систематичну особисту взаємодію з малолітніми дітьми, які потребують постійного нагляду та супроводу, що істотно відрізняє таку роботу від посад, виконання обов`язків за якими можливе без безпосередніх контактів або шляхом дистанційної роботи. Суд враховував відсутність доказів того, що станом на 08.11.2021 року позивач могла виконувати повний обсяг посадових обов`язків вихователя дистанційно, без перебування у закладі та без контакту з дітьми, а також того, що у позивача наявні медичні протипоказання до проведення профілактичного щеплення проти COVID-19, підтверджених у встановленому законом порядку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача про тимчасове відсторонення позивача від роботи було прийняте не формально лише з огляду на належність закладу до відповідного Переліку, а з урахуванням характеру виконуваної позивачем роботи, обсягу її соціальних контактів та необхідності забезпечення безпечних умов перебування дітей у закладі дошкільної освіти.
Аналізуючи зазначені вимоги законодавства, фактичні обставини, пов`язані із пандемією та враховуючи, що виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 було безпосередньо пов`язане з постійним особистим контактом з дітьми дошкільного віку та іншими працівниками закладу освіти, а отже існував ризик інфікування позивача та інших осіб коронавірусом COVID-19 та/або створення умов для його поширення у навчальному закладі, відповідачем правомірно прийнято рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи.
Суд звернув увагу на те, що відсторонення позивача від роботи хоча й мало наслідком втрати нею заробітної плати, однак невиплата заробітної плати за період відсторонення у цій справі є не заходом юридичної відповідальності чи дисциплінарним стягненням, а наслідком тимчасового увільнення працівника від виконання трудових обов`язків у зв`язку з ненаданням документів, необхідних для допуску до роботи в умовах дії відповідного правового регулювання. За позивачем на період відсторонення зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинений, відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, нарахування заробітної плати було відновлено після допуску до роботи (виконання робіт), у зв`язку з чим відсутнє порушення права ОСОБА_1 на працю, передбачене статтею 43 Конституції України.
Враховуючи законодавче врегулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку із відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вимога про обов`язкову вакцинацію працівників окремих професій, проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, є виправданою та також, такою що не порушує ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи.
У даному випадку, вважав суд, втручання у відповідні права ОСОБА_1 має об`єктивні підстави та переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті. На думку суду, тимчасове відсторонення позивача не мало наслідком припинення трудових відносин між сторонами, не було пов`язане з оцінкою професійних якостей позивача чи застосуванням заходів дисциплінарного впливу, а мало виключно превентивний характер та було спрямоване на забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя учасників освітнього процесу в умовах поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19.

На вказане рішення адвокат Терновий Руслан Богданович, який діє від імені ОСОБА_1 , подав у середу 17 червня 2026 року через підсистему "Електронний суд" апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги, уточнені в заяві про зменшення розміру позовних вимог за вих. № 00913-7 від 16.12.2025 р., задовольнити повністю, а саме: 
--- визнати незаконним і скасувати наказ директора Херсонського закладу дошкільної освіти № 10 санаторного типу Херсонської міської ради Романович О.М. "Про тимчасове відсторонення працівника від роботи" від 08.11.2021 р. № 111 щодо тимчасового відсторонення від роботи вихователя ЗДО № 10 ОСОБА_1 ;
--- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку з Херсонського закладу дошкільної освіти №10 cанаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць;
--- стягнути із відповідача на користь позивача усі судові витрати, які сплачені та/або підлягають сплаті позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги можливість режиму дистанційної роботи для позивача, що підтверджується копією витребуваного у відповідача наказу №28 від 28.02.2022 року "Про організацію роботи Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради під час правового режиму воєнного стану в Україні". З аналізу вказаного наказу, виданого третьою особою, випливає, що вихователі ЗДО №10 під час дії воєнного стану працюють на дистанційному режимі роботи і отримують середню заробітну плату. В судовому засіданні представник позивача звертав увагу суду на зазначений факт і зазначав, що відповідач не запропонував позивачу аналогічний дистанційний режим роботи під час прийняття оскаржуваного наказу № 111 від 08.11.2021 року про відсторонення позивача від роботи у зв`язку із запровадженням Урядом України карантину і обмежувальних протиепідемічних заходів по COVID-19, хоча з наказу №28 від 28.02.2022 року такий режим в принципі і цілком міг бути застосований до працівників закладу дошкільної освіти ще у 2021 році, зокрема до позивача, які не надали роботодавцю сертифікат про повну вакцинацію COVID-19. Отже, вважає, суд не врахував висновок Великої Платати Верховного Суду, зроблений у постанові від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21, щодо можливості встановлення відповідачем для позивача дистанційної форми організації праці.
Також зазначив, що суд дійшов хибного висновку про обов`язковість профілактичного щеплення проти COVID-19, адже, вказав, суд не врахував аргументи сторони позивача з приводу добровільності щеплення проти COVID-19 у зв`язку із його експериментальним характером. При цьому вказав, що на дату видання оскаржуваного наказу усі препарати для щеплення проти COVID-19, які зареєстровані в Україні, проходили клінічні дослідження, їх наявні характеристики були недостатніми для висновку про їх безпечність і ефективність, а тому щеплення ними здійснювалося виключно у добровільному порядку. Це, на думку скаржника, підтверджується ст.7 Закону України "Про лікарські засоби" та Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 24.12.2020 № 3018. Так, вказав, розділ XІІІ Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" передбачає отримання згоди на медичне втручання при застосовуванні методів лікування особи, хворої на коронавірусну хворобу (COVID-19). Також, згідно з абз. 8 розділу "Мета та цілі впровадження вакцини від коронавірусної хвороби COVID-19" Дорожньої карти в редакції наказу МОЗ від 24.12.2020 № 3018 "Також наразі достеменно невідомо чи вакцинація від коронавірусної хвороби зменшує ризики передачі інфекції між тими, хто отримав вакцину і тими, хто її не отримав". Згодом, у редакції наказу МОЗ від 27.10.2021 № 2362 ці слова були виключені, незважаючи на продовження клінічних досліджень препаратів. Скаржник послався на те, що згідно із Конституцією та законами України щеплення препаратами, як проходять клінічні дослідження, є виключно добровільним, зокрема:
--- стаття 27 Конституції України встановлює, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань;
--- стаття 28 Конституції України конкретизує це право, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам;
--- стаття 281 ЦК України, охоплюючи вказані конституційні норми під назвою "Право на життя", прямо визначає, що медичні, наукові та інші досліди можуть проводиться лише щодо повнолітньої людини за її вільною згодою;
--- згідно зі ст.8 Закону України "Про лікарські засоби" клінічні випробування лікарських засобів проводяться за участю повнолітньої дієздатної особи – пацієнта (добровольця) у разі наявності її письмової згоди на таку участь;
--- добровільність такого медичного втручання передбачена також ст.42, ч.1 ст.43, ч.2 ст.44 та ч.1 ст.45 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я"; 
--- згідно з ч.6 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" повнолітнім громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою.
Також зазначив, що суд не врахував у даному випадку дискримінацію права на працю. Послався на конституційне право на рівність громадян перед законом та рівність їх прав та свобод, недопущення дискримінації за станом здоров`я за ознакою наявності "імунного" статусу: "вакцинований"/"невакцинований" від коронавірусної хвороби COVID-19, що є порушенням ст.24 Конституції України, ст.2-1 КЗпП України, статей 1-6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".
Також вказав, що оскільки оскаржуваний наказ відповідача, виходячи з вищезазначеного, є незаконним, то, як наслідок, підлягає задоволенню вимога про стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу (відсторонення від роботи) позивача. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 з моменту відсторонення з 08.11.2021 року до її поновлення на роботі 01.03.2022 року повинна була відпрацювати 78 робочих днів. Згідно з довідкою про доходи Позивача від 01.12.2021 б/н загальна сума доходу за період з 09.2021 року по 10.2021 року становить 18 458,28 грн та відпрацьованих позивачем у вересні та жовтні 2021 року складає 27 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи перед відстороненням з урахуванням математичних правил заокруглення сум становить 683,64 грн (з розрахунку 18 458,28 грн поділити на 27 робочих днів). Таким чином, вважає, що середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу становить 53 323,92 грн (з розрахунку 683,64 грн помножити на 78 днів вимушеного прогулу (17 роб. днів – у листопаді 2021 року, 22 роб. дня – у грудні 2021 року, 19 роб. днів – у січні 2022 року, 20 роб. днів – у лютому 2022 року), які позивач повинна була відпрацювати, якби не була відсторонена від роботи).

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 13.07.2026 року о 09:15 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися і про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Згідно наказу №159-К по Херсонському ясел-садку №10 санаторного типу для дітей з туберкульозною інфекцією Херсонської міської ради від 03.12.2012 року "Про призначення ОСОБА_1 " наказано: призначити ОСОБА_1 на посаду вихователя Херсонського ясел-садка №10 санаторного типу порядком переводу з Херсонського ясел-садка №28 з навантаженням 1,0 ставки, з оплатою праці згідно зі штатним розкладом та чинним законодавством 06.12.2012 року. Підстава: заява ОСОБА_1 .

З наказу директора Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради Романович Оксани від 05.11.2021 року №110 "Про попередження працівників", вбачається, що на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року, за змінами № 1096 від 20.10.2021 року, Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 р. № 2153 (наказ набирає чинності 08.11.2021 р.) наказано: працівників ЗДО №10, які не пройшли обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19), відсторонити від роботи з 08.11.2021 року; відстороненим, для виходу на роботу, надати сертифікат про повну вакцинацію COVID-19; на час відсторонення за вище зазначеними працівниками зберігається їх робоче місце, але не зберігається заробітна плата.

З акту, складеного в складі комісії: профспілковий комітет: Бульба Л.І., Аксьонова В.В,, Унтевська О.А., Година Є.Л., Махначова Н.М. вбачається, що вихователь Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради ОСОБА_1 відмовилась підписувати наказ "Про попередження працівників" від 05.11.2021 року по ЗДО №10.

За змістом наказу директора Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради Романович Оксани від 08.11.2021 року № 111 "Про тимчасове відсторонення від роботи", на підставі Постанови КМУ №1096, яка вносить зміни до постанови КМУ від 09 грудня 2020 року, опублікована 26.10.2021 і вступила в силу з 27.10.2021 року, Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 р. №2153 (наказ набрав чинності 08.11.2021 р.) наказано: тимчасово відсторонити від роботи з 08.11.2021 року вихователя ЗДО №10, ОСОБА_1 , як таку, що не пройшла обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19); ОСОБА_1 для виходу на роботу надати сертифікат про початок вакцинації COVID-19; на час відсторонення за вище вказаним працівником зберігається її робоче місце, але не зберігається заробітна плата.

08.11.2021 ОСОБА_1 на ім`я директора ЗДО №10 ОСОБА_2 були подані заяви про відмову від участі в медичних експериментах (щеплення від COVID-19), про незгоду з повідомленням про відсторонення її від роботи та про скасування наказу щодо відсторонення та подана заява на ім`я начальника районного відділу ГУНП в Херсонській області про вчинення кримінального правопорушення по факту грубого порушення законодавства про працю, самоправства, дискримінації керівником ОСОБА_4 , директором ЗДО №10.

Листами Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області від 24.11.2021 року №36/4875 та 36/4877 ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами розгляду в даній події було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення у зв`язку з чим відповідно до ст.214 КПК дана заява не підлягає реєстрації в ЄРДР. В ході проведення перевірки було встановлено наявність ознак цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутись до компетентних органів.

За змістом наказу директора Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради Романович Оксани від 28.02.2022 року №29 "Про допуск на роботу невакцинованої ОСОБА_5 ", на підставі наказу МОЗ від 25.02.2022 №380 "Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153" наказано: приступити до виконання своїх функціональних обов`язків вихователя ОСОБА_6 з 01.03.2022 року.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відповідно до закону

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

У пунктах а, б ст.10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

За положеннями ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб":
--- профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень (частина 1);
--- працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина 2);
--- повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина 6);
--- відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина 7).

Відповідно до пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09 грудня 2020 року № 1236 в редакції з урахуванням змін, що набрали чинності 26 жовтня 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій слід забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За змістом підпункту 1 пункту 41-6 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 керівник державного органу (державної служби), керівник підприємства, установи та організації також має прийняти рішення про повідомлення працівників про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Таке повідомлення має містити усю необхідну інформацію, необхідну для проведення обов`язкових щеплень (наприклад, посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких проводиться обов`язкове щеплення працівників; прохання надати у визначений строк документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; дата, час та місце проведення обов`язкового профілактичного щеплення, якщо роботодавець вирішив організувати проведення такого щеплення; наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення тощо).

Повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 може бути доведено до відома усіх працівників, наприклад, у письмовому вигляді з проставленням підпису працівника про ознайомлення з таким повідомленням тощо.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар – надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

У цій справі встановлено, що наказом директора Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради Романович Оксани від 08.11.2021 року №111 вихователя ЗДО №10 ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від роботи з 08.11.2021 року як таку, що не пройшла обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19); ОСОБА_1 для виходу на роботу надати сертифікат про початок вакцинації COVID-19; на час відсторонення за вище вказаним працівником зберігається її робоче місце, але не зберігається заробітна плата.

Щодо відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на підставі закону

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:
--- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння,
--- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;
--- в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90):
--- Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань (пункт 1);
--- Накази Міністерства охорони здоров`я України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:
1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;
2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;
3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;
4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;
5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;
6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:
--- фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;
--- фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;
--- закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;
--- пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: "Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану".

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року № 4004-XII "Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення" та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року № 66.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.7 вказаного Закону № 4004-XII підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Положення абзацу 6 ч.1 ст.7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону "Про захист населення від інфекційних хвороб" і ч.3 ст.5 Закону України "Про державну службу".

Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), інших постановах Верховного Суду, зокрема від 17.12.2025 року у справі № 761/18691/23.

З огляду на зазначене, відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для відсторонення від роботи працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153. Як виняток, невакцинований працівник може бути допущений до роботи, якщо надасть роботодавцю медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. 

При цьому саме працівник має надати роботодавцю документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

У цій справі встановлено, що позивач не надав роботодавцю документи на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти COVID-19.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в позові, оскільки відсутність підтвердження факту проходження працівником обов`язкового щеплення та відсутність медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації є підставою для його відсторонення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Суд правомірно врахував, те, що позивач ОСОБА_1 обіймала посаду вихователя закладу дошкільної освіти санаторного типу, тобто її трудова функція безпосередньо пов`язана з організацією освітнього процесу, доглядом, вихованням та перебуванням у постійному контакті з дітьми дошкільного віку, а також з іншими працівниками закладу, а отже існував ризик інфікування позивача та інших осіб коронавірусом COVID-19 та/або створення умов для його поширення у навчальному закладі. Її характер роботи (робота вихователя закладу дошкільної освіти санаторного типу) об`єктивно передбачає систематичну особисту взаємодію з малолітніми дітьми, які потребують постійного нагляду та супроводу, що істотно відрізняє таку роботу від посад, виконання обов`язків за якими можливе без безпосередніх контактів або шляхом дистанційної роботи. Суд обґрунтовано враховував відсутність доказів того, що станом на 08.11.2021 року позивач могла виконувати повний обсяг посадових обов`язків вихователя дистанційно, без перебування у закладі та без контакту з дітьми, а також того, що у позивача наявні медичні протипоказання до проведення профілактичного щеплення проти COVID-19, підтверджених у встановленому законом порядку. 

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що рішення відповідача про тимчасове відсторонення позивача від роботи було прийняте не формально лише з огляду на належність закладу до відповідного Переліку, а з урахуванням характеру виконуваної позивачем роботи, обсягу її соціальних контактів та необхідності забезпечення безпечних умов перебування дітей у закладі дошкільної освіти.

Суд обґрунтовано вважав, що відсторонення позивача від роботи хоча й мало наслідком втрати нею заробітної плати, однак невиплата заробітної плати за період відсторонення у цій справі є не заходом юридичної відповідальності чи дисциплінарним стягненням, а наслідком тимчасового увільнення працівника від виконання трудових обов`язків у зв`язку з ненаданням документів, необхідних для допуску до роботи в умовах дії відповідного правового регулювання. За позивачем на період відсторонення зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинений, відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, нарахування заробітної плати було відновлено після допуску до роботи (виконання робіт), у зв`язку з чим відсутнє порушення права ОСОБА_1 на працю, передбачене статтею 43 Конституції України.

Чи було відсторонення позивача від роботи нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає "нагальній суспільній необхідності" та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.12.2025 року у справі № 761/18691/23.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач працювала вихователя закладу дошкільної освіти санаторного типу, тобто її трудова функція безпосередньо пов`язана з організацією освітнього процесу, доглядом, вихованням та перебуванням у постійному контакті з дітьми дошкільного віку, а також з іншими працівниками закладу.

Позивач була ознайомлена з наказом Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради від 05.11.2021 року №110 "Про попередження працівників", в якому зазначено, що працівників ЗДО №10, які не пройшли обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19), відсторонити від роботи з 08.11.2021 року; відстороненим, для виходу на роботу, надати сертифікат про повну вакцинацію COVID-19; на час відсторонення за вище зазначеними працівниками зберігається їх робоче місце, але не зберігається заробітна плата. 

На підставі наказу Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради від 08.11.2021 року №111 "Про тимчасове відсторонення від роботи" позивача тимчасово відсторонити від роботи з 08.11.2021 року вихователя ЗДО №10, як таку, що не пройшла обов`язкову вакцинацію (щеплення від COVID-19); їй для виходу на роботу надати сертифікат про початок вакцинації COVID-19; на час відсторонення за вище вказаним працівником зберігається її робоче місце, але не зберігається заробітна плата.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність таких та інших обставин: 
--- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);
--- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;
--- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;
--- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

У цій справі індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі самих дітей та осіб, діти яких перебувають в закладі дошкільної освіти санаторного типу, в якому на посаді вихователя працювала позивач, які мають право на безпечні умови перебування вказаних дітей у дошкільному закладі; інших працівників цього ж закладу, які здійснили у встановленому державою порядку щеплення. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета: загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема вихователів закладів дошкільної освіти санаторного типу, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників системи дошкільної освіти, в тому числі і власне нещепленого працівника. 

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь-яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено.

Крім того, апеляційний суд, визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню "COVID-19", враховує наявність відповідних фактів, у тому числі кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих). Як вже вказувалось, позивач працює вихователем закладу дошкільної освіти санаторного типу, тобто її трудова функція безпосередньо пов`язана з організацією освітнього процесу, доглядом, вихованням та перебуванням у постійному контакті з дітьми дошкільного віку, а також з іншими працівниками закладу. Це сторонами не оспорюється. Характер роботи вихователя об`єктивно передбачає систематичну особисту взаємодію з малолітніми дітьми, які потребують постійного нагляду та супроводу, що істотно відрізняє таку роботу від посад, виконання обов`язків за якими можливе без безпосередніх контактів або шляхом дистанційної роботи. Внаслідок цього позивач має підвищений ризик інфікуватися коронавірусом "SARS-CoV-2" та/або сприяти його подальшому поширенню, а отже, нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. 

Верховний Суд у постанові від 17.12.2025 року у справі № 761/18691/23 зазначив, що обмеження прав особи може відбуватися в інтересах держави і суспільства і повинно бути обумовленим насамперед необхідністю поваги таких самих прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільства і держави.

Тому посилання сторони позивача на обмеження її конституційного права є безпідставним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом можливості режиму дистанційної роботи для позивача, що підтверджується копією витребуваного у відповідача наказу №28 від 28.02.2022 року "Про організацію роботи Херсонського закладу дошкільної освіти №10 санаторного типу Херсонської міської ради під час правового режиму воєнного стану в Україні". При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що мають суттєві відмінності обставини, за яких було видано оспорюваний наказ, та обставини, на підставі яких було видано вказаний наказ №28 від 28.02.2022 року. Оспорюваний наказ було видано в мирний час, коли у звичному режимі працювали усі підприємства, установи та організації держави, коли все було заплановано та розраховано заздалегідь, коли були відсутні ризики війни, загроза життю та здоров`ю громадянина та людини. Натомість наказ №28 від 28.02.2022 року було видано після повномасштабного вторгнення військ рф в Україну, коли зникли усі умови мирного життя, виникли та постійно існували усі ризики війни, відсутність безпеки, коли держава намагалася всілякими засобами надавати допомогу своїм громадянам, зокрема і більш широко застосовуючи дистанційні форми роботи.

Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на помилковість висновку суду про обов`язковість профілактичного щеплення проти COVID-19 з огляду на його експериментальний характер. При цьому апеляційний суд враховує, що вказані доводи скаржника містять ознаки припущень та не свідчать про встановлення дійсного факту. Адже нормативні акти, на які посилається скаржник (статті 27, 28 Конституції України, ст.281 ЦК України, ст.42, ч.1 ст.43, ч.2 ст.44 та ч.1 ст.45 та розділ XІІІ Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", статті 7 і 8 Закону України "Про лікарські засоби", ч.6 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", абз. 8 розділу "Мета та цілі впровадження вакцини від коронавірусної хвороби COVID-19" Дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 24.12.2020 № 3018 в первісній редакції), не підтверджують експериментальний характер профілактичного щеплення проти COVID-19. Зокрема, сам скаржник погодився з тим, що згодом, у редакції наказу МОЗ від 27.10.2021 № 2362 відповідні положення абзацу 8 вказаного розділу були виключені.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на неврахування судом наявності дискримінації права на працю. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з помилковості такого тлумачення обставин справи та законодавства позивачем. Адже, як вказувалось, втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає "нагальній суспільній необхідності" та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. За обставинами справи загальне праву (інтересу) суспільства має перевагу над індивідуальним правом (інтересом) позивача відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату. А тому жодним чином не можна вести мову про наявність будь-якої дискримінації за станом здоров`я за ознакою наявності "імунного" статусу: "вакцинований"/"невакцинований" від коронавірусної хвороби COVID-19. 

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання на необхідність задоволення вимоги про стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже така вимога є похідною від основної вимоги про скасування оспорюваного наказу, яка задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу адвоката Тернового Руслана Богдановича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 13 липня 2026 року.

Головуючий    _ _ _ _ _ _ _ _ _ _     В.В. Майданік

Судді:     _ _ _ _ _ _ _ _ _ _    Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _  І.В. Склярська