Справа № 163/973/25 
Провадження № 2/163/16/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючої судді Гайдук А.Л.,
з участю секретаря Кузьміної А.В.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
третьої особи ОСОБА_1 ,
представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області – Кушнікової К.М. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області – Степко Е.В. (в режимі відеоконференції),
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування державної реєстрації земельних ділянок з припиненням речових прав на них, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками (треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ),
в с т а н о в и в :

У провадженні Любомльського районного суду Волинської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Головного управління правління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування державної реєстрації земельних ділянок з припиненням речових прав на них, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .
Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу, як єдиному спадкоємцеві за законом після смерті батька ОСОБА_7 , рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до Любомльської міської ради про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку і господарських споруд, які згідно з рішенням сесії Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області № 16/3 від 30 листопада 1993 року були безкоштовно передані у приватну власність ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У процесі підготовчих робіт виявилося, що відповідач 2 – ОСОБА_3 , є суміжним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0723382400:01:007:0131 площею 0,25 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 . Він також є суміжним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0723382400:01:007:0132 площею 0,1446 га для ведення особистого селянського господарства, власником якої є з 30.07.2024 відповідач 3 – ОСОБА_4 , а земельна ділянка площею 0,0542 га, яка межує з земельною ділянкою, що належить відповідачці 3, належить батьку позивача і право на завершення приватизації якої згідно з рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 9 травня 2023 року належить ОСОБА_1 . Однак відповідач 2 – ОСОБА_3 незаконним чином захопив таку, встановив нові межові знаки, внаслідок чого третя особа у справі фізична особа-підприємець ОСОБА_6 не може виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 . Інженер-землевпорядник ОСОБА_6 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 та на площу 0,4640 га земельної ділянки загальною площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (інша частка (0,136 га.) розташована в іншій місцевості). У процесі формування меж земельних ділянок було виявлено, що земельні ділянки мають накладки на межі раніше відведених земельних ділянок, зареєстрованих в Державному земельному кадастрі за кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131, 0723382400:01:007:0132, при встановлені меж яких позивач присутнім не був, акт згоди суміжних землекористувачів не підписував. У зв`язку з наведеним він просить визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, пов`язані з реєстрацією у Державному земельному кадастрі відомостей про земельні ділянки, та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , та 0723382400:01:007:0132 площею 0,1446 га для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Волинська область, Ковельський район, с. Куснища; зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки площею 0,05442 га., право на завершення приватизації якої згідно з рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 9 травня 2023 року належить ОСОБА_1 .
Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 12 травня 2025 року та призначено підготовче засідання у справі, відповідачам визначено строк на подання відзиву та одночасно задоволено клопотання позивача про витребування доказів, заявлене у позовній заяві.
У відзиві від 28 травня 2025 року представник відповідача – Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, вказав, що відомості до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера 0723382400:01:007:0131 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована: АДРЕСА_1 , внесено на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_8 (номер сертифіката № 013844 від 05.01.2018). Реєстрацію зазначеної земельної ділянки 29.04.2024 здійснено Відділом № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, відомості про власника земельної ділянки відсутні. Також на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_8 (номер сертифіката № 013844 від 05.01.2018), було внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1446 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: с. Куснища, Ковельський район, Волинська область, та присвоєно кадастровий номер 0723382400:01:007:0132. Реєстрацію зазначеної земельної ділянки 30.04.2024 здійснено Відділом № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, право власності зареєстровано за ОСОБА_4 . Таким чином у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягають незаконні дії, та жодним чином не обґрунтовано, які права позивача було порушено саме Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області. Щодо тверджень позивача про те, що він не був присутній при встановленні меж суміжних земельних ділянок за кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131, 0723382400:01:007:0132 та жодних документів не підписував; проміри меж земельної ділянки, що нанесені на державному акті, не враховані під час формування меж земельних ділянок, ці проміри не відповідають побажанням позивача та не охоплюють значну частину площі, що передавалась у приватну власність згідно з рішенням Куснищанської сільської ради від 30.11.1993 № 16/3 «Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність» зазначив, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 029925, виданий ОСОБА_7 , не був зареєстрований згідно з вимогами статті 125 Земельного кодексу України (в редакції 05.03.2009), а тому не є дійсним. В матеріалах позовної заяви відсутні будь-які докази, зокрема і рішення Державного кадастрового реєстратора, про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку із перетином успадкованої позивачем земельної ділянки площею 0,60 га із земельними ділянками за кадастровими номерами: 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132, відповідно до абз. 5 п. 741 Порядку № 1051, а тому позов не підлягає до задоволення. Разом із тим, щодо заявлених позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування державної реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131, 0723382400:01:007:0132, вказав на відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги, адже ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
02 червня 2025 року представником позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи практики по аналогічних справах.
Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача, заявленого 23 травня 2025 року, про залучення як третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , та в якості третіх осіб без самостійних вимог: Любомльської міської ради та Куснищанської сільської ради.
У відзиві від 09 червня 2025 року, поданому через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_4 , адвокатом Москалюк О.О., представник позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, заперечує щодо їх задоволення у повному обсязі. Вказала на те, що в позовній заяві позивачем не зазначено правових підстав для скасування державної реєстрації належних позивачу земельних ділянок, що позбавляє відповідачку можливості заперечувати такі підстави.  ОСОБА_4 правомірно набула право власності на спірні земельні ділянки, що підтверджується долученими договорами про дарування житлового будинку із земельною ділянкою та про дарування земельної ділянки від 30.07.2024, які посвідчені приватним нотаріусом Семенюк Н.М. та зареєстровані в реєстрі за №1663 та №1662, та Витягами з Державного реєстру речових прав №388866818 та №388859022 від 30.07.2025. Натомість позивач не надав доказів, які б підтверджували належність йому на праві власності чи праві користування суміжних земельних ділянок. Заявила, що за попереднім розрахунком загальна сума судових витрат, які ОСОБА_4 очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, становить 9950 гривень.
09 червня 2026 року представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Москалюк О.О., подала відзив, у якому вказала, що зі змісту позовної заяви не є зрозумілим, які перешкоди ОСОБА_3 , який не є власником земельних ділянок, чинить позивачу, в чому вони полягають, та що саме відповідач має усунути. Позивач вказав, що ОСОБА_3 незаконно захопив земельну ділянку та встановив нові межі, однак не вказано яку саме її частину, яка її площа, конфігурація та координати. Спірні земельні ділянки перейшли відповідачу у спадок після смерті його баби ОСОБА_9 , відповідач не встановлював нових меж. Наявні межі та огорожа були встановлені ще за життя батька позивача, який жодних претензій з приводу меж суміжних земельних ділянок не мав. Твердження позивача про те, що він не запрошувався та не був присутнім при встановленні меж спірних земельних ділянок, не відповідають дійсності, адже він відмовився від підписання акта узгодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами від 16.10.2023, а тому погодження меж земельних ділянок в натурі відбулося комісією по вирішенню земельних спорів Любомльської міської ради, що підтверджується відповідним актом від 08.04.2024. Крім того, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував його право власності чи право користування суміжною земельною ділянкою, щодо якої він просить усунути перешкоди. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним, тобто у спорах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачем може бути особа, право власності чи право користування на земельну ділянку якої оформлено у визначеному законом порядку. Оскільки позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував його право власності чи право користування на суміжну земельну ділянку, щодо якої він просить усунути перешкоди, то позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Заявила, що за попереднім розрахунком загальна сума судових витрат, які ОСОБА_3 очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, становить 26600 гривень.
У відповіді на відзив від 24 червня 2025 року представник позивача вказав, що наведені у ньому доводи не заслуговують на увагу, а навпаки, долучені докази підтверджують незаконність дій відповідачів та зазначені у позовній заяві обставини. У відзиві відповідач 2 зазначає, що йому не відомо, яку земельну ділянку він захопив та встановив нові межі і що він має усувати та яким чином. Частина земельної ділянки позивача, яку незаконно захоплено, розташована на АДРЕСА_1 , і позивач у справі є суміжним землекористувачем (сусідом відповідача 2, який хоча і формально відчужив земельну ділянку чужій особі, однак проживав та проживає на даний час на АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 ), тобто є землекористувачем, який порушив правила добросусідства та незаконно змінив межі спірних земельних ділянок із зазначеними у позовній заяві кадастровими номерами. Захисту підлягають права не лише власника земельної ділянки, а й землекористувача, про що нормативне обґрунтування наведено у позовній заяві з покликанням на норми ЗК України. Земельна ділянка позивача на АДРЕСА_1 від дороги має бути шириною 32 метри, така ж відстань має бути від городу, що підтверджується викопіюванням з планово-картографічних матеріалів АДРЕСА_1 , де зображено, що розмір земельної ділянки з кадастровим номером 0723382400:01:007:0049, площею 0,2500 м2, на АДРЕСА_1 , де проживає сусід позивача ОСОБА_10 , від дороги становить 31,83 м. Земельна ділянка з кадастровим номером 0723382400:01:007:2258, площею 0,2500 м2, на АДРЕСА_1 від дороги становить 32,04 м. Спірна земельна ділянка на АДРЕСА_1 , приватизація якої згідно з рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 9 травня 2023 року (справа № 163/785/23) не завершена та на виконання якого була виготовлена технічна документація третьою особою у справі, яка долучена до позовної заяви, – не відповідає розміру 32 м від дороги, оскільки відповідач 2 самовільно змінив фактичні межі спірної земельної ділянки. Внаслідок такого порушення меж земельних ділянок відповідачем 2 позивач не може належним чином завершити приватизацію земельної ділянки на АДРЕСА_1 , згідно з рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2023 року (справа № 163/785/23), оскільки у нього немає відстані 32 м від дороги та 32 м від городу. У задоволенні вимоги представника відповідачів про стягнення з позивача на їх користь судових витрат позивач просив відмовити. Крім того, у відповіді на відзив позивач заявив клопотання про витребування у відповідачів належним чином завірених копій технічних документацій на їх земельні ділянки та допит в якості свідка ОСОБА_1 – дружину позивача, які були задоволені ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2025 року.
24 червня 2025 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 03.06.2025 року від Любомльської міської ради надійшла інформація про те, що у Куснищанському старостинському окрузі відсутня шнурована книга, натомість надано належним чином завірені витяги із земельно-кадастрової книги за 2005 рік, погосподарської книги на 2011-2015 роки та погосподарської книги №4 на 2006-2010 рр.
26 червня 2025 року представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат Москалюк О.О. подала заперечення про те, що твердження позивача та його представника, що ширина земельної ділянки позивача має бути 32 метри, нічим не обґрунтовано, оскільки, як вбачається з викопіювання з планово-картографічних матеріалів АДРЕСА_1 , яке додано до відповіді на відзив позивачем, жодна із суміжних ділянок не є шириною рівно 32 метри, тому не зрозуміло чому саме земельна ділянка позивача має бути такої ширини, як і не зрозуміло, звідки позивач взяв саме такі виміри. Жодного документа, який би доводив, що саме з такими замірами була надана земельна ділянка його покійному батьку ОСОБА_7 , позивач не надав. Водночас позивач приєднав до позовної заяви копію державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 029925, який був виготовлений ОСОБА_7 на підставі рішення Куснищанської сільської ради від 30.11.1993 № 16, з якого вбачається, що ширина земельної ділянки від дороги (від В до Г) становить 30,91 метри. У відповіді на відзив представник позивача як на підставу позовних вимог посилається на ряд норм матеріального права щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, водночас про скасування якої саме державної реєстрації земельних ділянок зазначає представник позивача, чи то державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, чи то в Єдиному реєстрі речових прав – є незрозумілим. Вимог про включення до проекту землеустрою такого документу як погодження меж із суміжними землевласниками та землекористувачами чинним законодавством не передбачено. У відповіді на відзив представник просить суд відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, однак не зазначає з яких підстав. Отже, представник просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
01 липня 2025 року представник ГУ Держгеокадастру у Волинській області подала заперечення з мотивів, викладених у відзиві на позов.
У клопотанні від 01 липня 2025 року представник позивача просив долучити до матеріалів справи як докази технічну документацію на земельну ділянку позивача та його сусіда ОСОБА_11 за кадастровим номером 0723382400:01:007:0066.
21 липня 2025 року представник позивача подав заяву про зміну предмета позову шляхом доповнення позовних вимог новою вимогою: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою місце розташування: АДРЕСА_1 ; з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) місце розташування: АДРЕСА_1 , ухвалити рішення про внесення змін в координати поворотних точок суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 , та по АДРЕСА_1 для надання технічної можливості реєстрації земельної ділянки на АДРЕСА_1 згідно з розмірами та площею, що передавалась у власність позивачу за спадковою справою № 7/2014 та відповідно до рішення сесії Куснищанської сільської Ради народних депутатів Любомльського району № 16 від 30.11.1993 (протокол № 16), архівного витягу з Державного архіву Волинської області № 872/01.24 від 10.04.2024 та рішення Любомльського районного суду Волинської області від 9 травня 2023 року у справі № 163/785/23.
Вказана заява була задоволена ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2025 року.
У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Волинській області, посилаючись на низку законодавчих положень, вказав, що відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених документацією із землеустрою, несуть розробники такої документації, тому враховуючи, що до повноважень Головного управління не входить розроблення земельно-кадастрової документації, позовні вимоги до них не можуть бути задоволені. Судова практика, долучена представником позивача 31.05.2025, не є релевантною у цих правовідносинах з огляду на те, що орган, який здійснював реєстрацію земельних ділянок та який відмовив у внесенні відомостей до земельного кадастру або скасовував державну реєстрацію у земельному кадастрі – збігається. З огляду на наведене просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
05 серпня 2025 року від представника відповідача Романюка Р.В. надійшов відзив на позовну заяву зі зміненим предметом позову, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, врахувати попередньоподані відзив та заперечення, посилалася на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Крім того, вказала, що зі змісту позовної вимоги «ухвалити рішення про внесення змін в координати поворотних точок суміжних земельних ділянок на АДРЕСА_2 , та на АДРЕСА_1 » не є зрозумілим, до кого з відповідачів вона заявляється, тобто хто саме має вносити ці зміни в координати поворотних точок суміжних земельних ділянок, які саме поворотні точки суміжних земельних ділянок змінювати, та на які саме (де проходять їх координати), куди внести ці зміни координат поворотних точок земельних ділянок. В заяві про зміну предмета позову представником позивача не обґрунтовано, у зв`язку з чим необхідно здійснити зміну координат поворотних точок суміжних земельних ділянок, як і не надано жодних доказів, які б доводили, де саме були встановлені поворотні точки земельної ділянки на АДРЕСА_2 .
15 вересня 2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний Суд» надійшло клопотання про залучення до участі у справі Любомльської міської ради як відповідача, яке залишено без розгляду протокольною ухвалою суду.
Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 16 вересня 2025 року вирішено клопотання представника позивача від 15 вересня 2025 року про призначення судової земельно-технічної експертизи – у задоволенні відмовлено.
22.09.2025, 25.09.2025, 06.10.2025 представником позивача подані клопотання про приєднання до справи архівної справи №163/785/23; про визнання обов`язковою прибуття третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6 та про зменшення витрат на правову допомогу до 1000 гривень на кожного відповідача.
Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача від 09.10.2025 про залучення до участі у справі в якості відповідачів Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області і Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
У відзиві від 21 жовтня 2025 року представник відповідача ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області вказав, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). До повноважень Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не належить скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. На цей час на земельну ділянку з кадастровим номером 0723382400:01:007:0131 зареєстровано право власності ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте позивачем не була заявлена вимога про скасування речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 0723382400:01:007:0131, а тому вимога про скасування державної реєстрації на цю земельну ділянку не підлягає задоволенню.
Представником ГУ Держгеокадастру в Одеській області 28 жовтня 2025 року подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що, враховуючи наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132 за ОСОБА_4 , скасування державної реєстрації земельних ділянок можливе лише після скасування права власності на вказані земельні ділянки. Позовні вимоги про скасування державної реєстрації не можуть бути відокремлені від вирішення судом питання щодо речових прав на ці ділянки. Враховуючи зазначене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заяви позивача від 17 листопада 2025 року, 20 січня 2026 року та 11 лютого 2026 року з копіями документів приєднано до матеріалів цивільної справи як докази.
07 листопада 2025 року представник позивача подав заяву про зміну предмета позову шляхом доповнення позовних вимог новою вимогою: скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132, власником яких є громадянка ОСОБА_4 , та припинити речові права на дані земельні ділянки, яку було прийнято до розгляду ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 28 січня 2026 року.
09 лютого 2026 року представник відповідача ОСОБА_4 , адвокат Москалюк О.О., подала відзив на позовну заяву про те, що нові позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому відповідач ОСОБА_4 заперечує щодо їх задоволення в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві ОСОБА_4 на позовну заяву, поданому до суду 04.06.2025. В заяві про зміну предмета позову позивач не зазначає правових підстав для скасування державної реєстрації земельних ділянок, належних відповідачці, та припинення речових прав на них. Також до заяви про зміну предмета позову позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість таких позовних вимог.
16 лютого 2026 року представником ГУ Держгеокадастру в Одеській області подано відзив, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених ним у попередньо поданих заявах по суті у справі.
Ухвалою Любомльського районного суду від 04 березня 2026 року було витребувано копії технічних документацій на земельну ділянку з кадастровим номером 0723382400:01:007:0131 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , і на земельну ділянку з кадастровим номером 0723382400:01:007:0132, площею 0,1446 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Волинська область, Ковельський, район, с.Куснища, та цивільну справу № 163/785/23, які були долучені до матеріалів справи протокольною ухвалою в судовому засіданні 05.04.2026.
Ухвалою від 15 квітня 2026 року суд постановив: підготовче провадження закрити та призначити розгляд справи по суті.
Представник позивача в судовому засідання підтримав усі подані ним заяви у справі та доповнення до них, вказав, що позивач та третя особа на його стороні є подружжям, проживають у АДРЕСА_1 . Крім того, покійному батьку позивача належало право на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , яка межує із ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку первинно набув відповідач ОСОБА_3 , а згодом – ОСОБА_4 . За життя батько позивача не оформив правовстановлюючих документів та помер, після його смерті позивач за рішенням Любомльського районного суду отримав право на завершення процедури приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки, у зв`язку з чим, з метою виготовлення технічної документації, звернувся до ОСОБА_6 , який відмовив у виготовленні такої документації у зв`язку з накладенням меж земельних ділянок. З метою встановлення накладення меж земельних ділянок заявлялося клопотання про призначення експертизи, однак у задоволенні такого клопотання було відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної документації. З технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 вбачається, що акт погодження меж суміжних землекористувачів не підписано суміжним користувачем – позивачем ОСОБА_1 , з цією метою до нього ніхто не звертався, таким чином порушено права позивача. Згідно показів свідка ОСОБА_6 , у будь якому варіанті конфігурації земельної ділянки позивача відбувається накладка на суміжні ділянки, що свідчить про порушення його прав, фактично позивач змушений відмовлятися від частини земельної ділянки, що доводить той факт, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , зареєстрована з порушеннями. Просив стягнути понесені стороною позивача судові витрати, докази на підтвердження чого буде долучено протягом п`яти днів після винесення рішення. Попередній розмір судових витрат, заявлений адвокатом Москалюк О.О., вважає необґрунтованим та неспівмірним, просив відмовити у їх стягненні.
Позивач в судовому засіданні підтримав позицію свого представника та просив задовольнити позовні вимоги.
Третя особа на стороні позивача вказала, що після смерті батька позивача останньому, як єдиному спадкоємцеві, залишилося спадкове майно, серед якого земельні ділянки у селі Куснища, права на які посвідчуються державним актом та рішенням Любомльського районного суду. Позивач звернувся до Земельного відділу Любомльської міської ради щодо виготовлення технічної документації з метою подальшої реєстрації права власності на земельну ділянку за рішенням суду. В ході проведення замірів земельної ділянки було встановлено накладання меж із сусідніми земельними ділянками, технічна документація на які виготовлялася землевпорядником Кортоусом. У зв`язку з чим позивач зателефонував на урядову гарячу лінію, де проконсультували, що здійснено неправильну приватизацію, щоб це виправити, необхідно виготовити технічну документацію на земельну ділянку. Після звернення до землевпорядника ОСОБА_12 було встановлено, що відповідачами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вже виготовлено технічну документацію на суміжні земельні ділянки та зареєструвано їх, чим незаконно захопивши частину земельної ділянки позивача. Батько позивача не зареєстрував державний акт про право на земельну ділянку, оскільки не знав про таку необхідність, а позивач не зареєстрував акт, оскільки не знав про його справжність, адже у ньому вказана не вся земельна ділянка, що передана у власність спадкодавцеві рішенням сільської ради та Рішенням суду від 2022 року, яким позивачу надано право на здійснення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку. 
Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвокат Москалюк О.О., заперечила проти задоволення позовних вимог, вказала, що відповідач ОСОБА_3 у 2024 році набув право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, які у тому ж році подарував відповідачу ОСОБА_4 , вони не встановлювали нових меж, такі межі було встановлено ще за життя ОСОБА_7 , жодних межових спорів між сусідами не було. Позивач не надав належних доказів про те, що йому належить земельна ділянка, яку захопили відповідачі, не вказано яка її площа, і конфігурація. Позивачем не доведено факту захоплення земельної ділянки та в яких межах, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просила вирішити питання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу після винесення рішення суду, докази на підтвердження чого буде подано, вказала, що заперечення представника позивача щодо розміру таких витрат є передчасними та необґрунтованими, оскільки їх розрахунок ще не здійснено.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримав свого представника та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що проживає в АДРЕСА_1 , при житті ОСОБА_7 жодних земельних конфліктів між сусідами не виникало. Межі земельної ділянки визначалися забором від дороги та рівчаками між сусідами. Земельна ділянка йому перейшла у спадок, з 2023 року почав оформлювати спадкові права, земельній організації показував свою земельну ділянку у встановлених умовних межах. У 2024 році після оформлення права власності на земельну ділянку подарував її дочці, суміжну земельну ділянку зі сторони ОСОБА_1 не захоплював у жодній частині.
Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію свого представника, вказала, що проживає по АДРЕСА_1 з 1994 року по 2021 рік, до цього часу жодних суперечок із сусідами, зокрема щодо меж земельних ділянок, у них не виникало, з 2022 року третя особа ОСОБА_1 почала різними діями розширювати межі своєї території, пояснюючи, що сусіди незаконно користуються частиною (1,1 м) її земельної ділянки. Вказала, що набувши у власність земельну ділянку вона межі сусідньої ділянки не захоплювала, межі земельної ділянки не змінювалися ніколи і умовно визначаються рівчаком, забором (раніше стояли стовбці) та дорогою. У 2023 році у зв`язку з притензіями Смітюхів вирішили оформити свою земельну ділянку, під час оформлення документів Комісія приїжджала 5 разів на ділянку, позивачу було надано час в період з грудня по квітень 2023 року для оформлення технічної документації на земельні ділянки, акт погодження меж суміжних землекористувачів не підписано, оскільки позивача не було вдома.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області заперечила проти позовних вимог, адже позивачем не вказано які саме незаконні дії Держгеокадастру у Волинській області призвели до порушення його прав, адже ГУ Держгеокадастру у Волинській області не приймало жодного рішення чи наказу про передачу вказаних земельних ділянок у приватну власність та не здійснювало їх реєстрації, відтак вони є неналежним відповідачем, не вказано який відсоток і конфігурація накладання. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у даному випадку, у разі доведення факту накладання ділянок, йому слід було б звертатися із позовною вимогою про витребування частини земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Звернула увагу суду на ствердження позивача про те, що звернення до Земельного відділу Любомльської міської ради залишилися без жодної реакції, однак згідно ч.3 ст.158 Земельного Кодексу такі питання вирішуються органами місцевого самоврядування. Вимога позивача про усунення перешкод у користуванні та зміну розміру і конфігурації земельних ділянок є незрозумілою, адже ГУ Держгеокадастру у Волинській області не наділене такими повноваженнями. Крім того, позивачем не вказано та не доведено на які ділянки та в яких частинах є накладення.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області висловилася, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є заява про внесесення відомостей до Земельного кадастру, технічна документація із землеустрою, документація для оцінки земель та інші документи. Відмовою для здійснення реєстрації є подання заявником документів не в повному обсязі, невідповідність документів встановленій законом формі, знаходженння в межах ділянки іншої земельної ділянки або її частини. Отже, реєстратор земельної ділянки позбавлений можливості здійснювати перевірку документації та інших обставин, аніж ті, що передбачені нормами законодавста. Відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених у документації із землеустрою несуть розробники такої документації. Щодо позовної вимоги про скасування реєстрації земельних ділянок, власником яких є ОСОБА_14 та припинення її речових прав зазначила, що законодавством передбачений вичерпний передлік підстав для скасування державної реєстрації в разіподілу/об`єднання земельної ділянки, на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої реєстрації, та якщо речове право протягом року на земельну ділянку не було зареєстровано з вини заявника. Враховуючи, що речові права на земельні ділянки належать ОСОБА_14 , скасування державної реєстрації земельних ділянок можливе лише після скасування права власності на земельні ділянки, адже у випадку скасування реєстрації така земельна ділянка припиняє своє існування як об`єкт речових прав, а відомості щодо неї вилучаються із Державного земельного кадастру про земельну ділянку та переносяться до архівного шару. 
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області в судові засідання не з`являвся, у заяві від 20 січня 2026 року просив розглядати справу за їх відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві. 
Свідок ОСОБА_15 показав, що у зв`язку з оформленням позивачем своїх спадкових прав на спірну земельну ділянку він разом із старостою старостинського округу та представником землевпорядної організації виїжджали на земельну ділянку, з метою проведення замірів, де виникла суперечка щодо меж суміжних земельних ділянок, у зв`язку з чим межі земельних ділянок визначено не було. Романюки, з метою приватизації земельної ділянки, пропонували ОСОБА_16 підписати акт узгодження меж земельних ділянок, від чого ОСОБА_16 відмовилися. Крім того, Смітюхам було надано строк у три місяці для виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Межі земельної ділянки ОСОБА_13 визначалися шляхом опитування сусідів, з урахуванням встановлених твердих меж.
Свідок ОСОБА_17 повідомила, що є сусідкою сторін у справі, знає про спір сусідів ОСОБА_16 і ОСОБА_13 щодо меж земельних ділянок, хоча межі між суміжними ділянками були задовго до цього визначені ОСОБА_7 та ОСОБА_18 і встановлено огорожу, спочатку дерев`яну, згодом натягнуто сітку, ніколи спорів щодо цього не виникало, зокрема і під час будівництва дровітні на спірній території. 
Свідок ОСОБА_19 повідомив суду про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 не виникало спору щодо межі земельних ділянок, спір виник після їх смерті. Межа між сусідами визначалася за встановленою огорожею. Усі господарські споруди побудовані ще до смерті спадкодавців.
Свідок ОСОБА_20 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_3 , пояснила, що між сторонами після смерті батьків виник спір щодо межі земельних ділянок, які було визначено огорожею та рівчаком, у зв`язку з чим вони вирішили виготовити правовстановлюючі документи на свою земельну ділянку та звернулися до землевпорядника. Комісія міської ради на виїзді визначила межі земельної ділянки та запропонувала сусідам підписати акт погодження суміжної межі, надали позивачу час для виготовлення правовстановлюючих документів на їх земельну ділянку, що вони не зробили.
Свідок ОСОБА_21 , який є старостою Куснищанського старостинського округу, показав суду, що до нього звертався ОСОБА_1 щодо встановлення меж земельної ділянки, з метою її приватизації. Межі ділянки було визначено по межі паркану від дороги, який зараз встановлений. При цьому був присутній позивач ОСОБА_1 , який відмовився погоджувати визначену межу, з огляду на те, що там довжина 30,8 м., а не 32 м, як визначено державним актом. Також свідок вказав, що такі визначені межі, він пам`ятає, були між сусідами протягом тридцяти років. Про події 2022 року нічого повідомити не може, адже на цій посаді перебуває з 2023 року.
Свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що третя особа ОСОБА_1 по дорученню свого чоловіка зверталася до нього як до землевпорядника щодо виготовлення документів на земельні ділянки в АДРЕСА_2 . Він сформував необхідний пакет документів, однак замовнику такий варіант не підійшов, оскільки по ширині ділянки не виходило 32 метри, тому ОСОБА_6 сформував ділянки під забудову та для ведення сільського господарства під запит замовника, а не по державному акту чи рішенню суду, однак повідомив, що в такому варіанті є накладка на суміжні ділянки, зокрема, земельну ділянку по АДРЕСА_3 , тому вони в таких межах не можуть бути зареєстровані. Для реєстрації земельної ділянки замовнику необхідно звернутися із заявою про зміну конфігурації земельної ділянки, зберігаючи розмір ділянки. Первинний варіант конфігурації земельної ділянки було розроблено за державним актом, накладка в цьому випадку була незначною, замовник не бажав вносити зміни в документацію для того, щоб накладок не було. На питання представника відповідача повідомив, що у випадку, якщо у рішенні суду не вказано адресу земельної ділянки для ведення сільського господарства розміром 0,60 га, така ділянка може бути відведена в різних місцях.
Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд установив таке.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , який проживав по АДРЕСА_4 , єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач - ОСОБА_1 .
Приватний нотаріус Семенюк Н.М. 14 травня 2015 року видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом № 57443057 на спадковий житловий будинок за вказаною адресою місця проживання спадкодавця. 
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2023 року у справі №163/785/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Любомльської міської ради про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, які згідно з рішенням сесії Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області № 16/3 від 30 листопада 1993 року були безкоштовно передані у приватну власність  ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 029925 установлено, що він виданий мешканцю с. Куснище Любомльського району Волинської області ОСОБА_7 у тому, що на підставі рішення сесії Куснищанської сільської Ради народних депутатів №16 від 30.11.1993 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,5694 га згідно з планом, що розташована на території Куснищанської сільської ради; землю передано для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку. Державний акт містить Опис меж і План зовнішніх меж земельних ділянок, на яких зображено ділянку № НОМЕР_1 площею 0,4088 га та ділянку № НОМЕР_2 площею 0,1606 га. Кількісна характеристика земель, переданих у приватну власність, свідчить про те, що всього передано земель площею 0,5694 га, з яких сільськогосподарських угідь 0,4279 га; під будівлями, лісами та іншими угіддями 0,1475 га. Про зміни у межах і розмірах земельної ділянки не вказано. Відомості про реєстрацію цього Державного акта в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю у вказаному документі відсутні. 
Зазначену обставину про відсутність реєстрації Державного акта серії ІІ-ВЛ №029925 у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю також підтверджує відповідь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.07.2024 на запит ОСОБА_1 .
Тому, згідно з вимогами статті 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на 05.03.2009), Державний акт серії ІІ-ВЛ № 029925 не є дійсним. 
Суду також надано Архівний витяг з рішення сесії Куснищанської сільської Ради народних депутатів Любомльського району від 30 листопада 1993 року №16/3 «Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність» та додаток до цього рішення, згідно з якими на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», статей 56 і 67 Земельного кодексу України, розглянувши заяви жителів сільської Ради (список громадян додається) на приватизацію земельних ділянок в межах населених пунктів, Куснищанська сільська Рада народних депутатів вирішила надати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадян для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель. ОСОБА_7 , який проживав у с. Куснище, зазначений у додатку до рішення №16/3 за порядковим номером 57 у двох Списках громадян Куснищанської сільської Ради народних депутатів на приватизацію земельних ділянок, а саме: Список 1. Для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, земельна ділянка загальною площею 0,25 га (в тому числі ріллі 0,15 га та під будівництво 0,10 га) і Список 2. Для ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка загальною площею 0,60 га (рілля). 
Витяг з погосподарської книги №4 за 2011-2015 роки Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області свідчить про те, що власником об`єкта 0352-1 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, рік побудови 1960, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 10.10.2013 був ОСОБА_7 , за яким рахувалися земельні ділянки загальною площею 3,80705 га, а саме: для будівництва і обслуговування житлового будинку – 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства – 0,6005 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва – 2,77 га.
24 лютого 2024 року сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_6 надав письмову відповідь на заяву ОСОБА_1 про виготовлення технічної документації для встановлення (відновлення) меж вищевказаних земельних ділянок в натурі про те, що технічна документація із землеустрою на даний час не може бути зареєстрована в державному земельному кадастрі у зв`язку з тим, що документація не підписана замовником та не підписано акт приймання-передачі межових знаків представниками Любомльської міської ради та суміжними землекористувачами. В процесі виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) було виявлено, що земельні ділянки, межі яких формуються, мають накладки на межі раніше відведених земельних ділянок та зареєстрованих в ДЗК з кадастровими номерами: 0723382400:01:007:0131; 0723382400:01:007:0132 та 0723382400:01:007:2258. Дана інформація відображена на топографічному плані земельної ділянки та визначено площі спільних територій. Фрагмент огорожі, що показаний на топографічному плані можливо внесений помилково, оскільки там мали бути присутні зелені насадження та була вказана фактична межа землекористування, сформована історично, на даний момент цей фрагмент відкореговано і нанесено лінію зміни покриття (борозна). Проміри меж земельної ділянки, що нанесені на державному акті, не враховані під час формування меж земельних ділянок, оскільки дані проміри не в повній мірі відповідають побажанням замовника та не охоплюють значну частину площі, що передалася у приватну власність згідно з рішенням Куснищанської сільської ради № 16/3 від 30 листопада 1993 року.
З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,4640 га, та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих в с. Куснища Ковельського району Волинської області, виготовленої СПД ФО ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 та не зареєстрованої в державному земельному кадастрі, зокрема з топографо-геодезичних робіт, вбачається накладка земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селі Куснища Ковельського району Волинської області, площею 0,4640 га (інша частка, площею 0,136 га, розміщена в іншій місцевості), що пропонується позивачу на закріплення, із суміжною земельною ділянкою 0723382400:01:007:0132 в розмірі 0,0542 га, а також накладка земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, із суміжною земельною ділянкою 0723382400:01:007:0131 в розмірі 0,0079 га.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №388866818 від 30.07.2025 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723382400:01:007:0131, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_4 , державну реєстрацію земельної ділянки здійснено 29.04.2024 Відділом №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_8 (номер сертифіката № 013844 від 05.01.2018).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №388866818 від 30.07.2025 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723382400:01:007:0132, площею 0,1446 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Волинська область, Ковельський район, с. Куснища, зареєстроване за ОСОБА_4 , державну реєстрацію земельної ділянки здійснено 30.04.2024 Відділом №7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_8 (номер сертифіката № 013844 від 05.01.2018).
З указаної технічної документації на земельні ділянки з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131; 0723382400:01:007:0132 вбачається, що Акти узгодження меж земельних ділянок із суміжними власниками та землекористувачами позивач ОСОБА_1 , як суміжний землекористувач, не підписав; межі земельних ділянок були визначені та погоджені комісією по вирішенню земельних спорів Любомльської міської ради.
На підставі договору дарування житлового будинку із земельною ділянкою від 30.07.2024 та договору дарування земельної ділянки від 30.07.2024, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Семенюк Н.М. та зареєстрованих в реєстрі за №1663 та №1662, ОСОБА_4 набула право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131; 0723382400:01:007:0132, що підтверджують Витяги з Державного реєстру речових прав №388866818 та № 388859022 від 30.07.2025.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
З огляду на ці норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в позові.
Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Це положення цивільного законодавства України конкретизовано у частині першій статті 153 ЗК України: власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Права власників земельних ділянок закріплені положеннями частини першої статті 90 ЗК України, а в силу частини 2 зазначеної статті порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у порядку, встановленому законом.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.
Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України.
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).
Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням, у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) – затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо; технічна документація із землеустрою – це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Землеустрій забезпечує, зокрема, отримання інформації щодо кількості та якості земель, їхнього стану та інших даних, необхідних для ведення державного земельного кадастру, моніторингу земель, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель (стаття 2 Закону України «Про землеустрій»).
За змістом приписів статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; матеріали топографо-геодезичних робіт; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відомості про встановлені межові знаки.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки – це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок – у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) – у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель – за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) – у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Кадастрові зйомки – це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану (стаття 198 ЗК України).
Із положень статтей 125, 126 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку).
Отже, встановлення, зокрема, межових знаків земельної ділянки відбувається під час виготовлення технічної документації із землеустрою безпосередньо на місцевості, де розташована земельна ділянка.
Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц вказує про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа – акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки – правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Отже, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність; також це не є підставою для скасування рішення про затвердження технічної документації та передання земельної ділянки у власність.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14; у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач послався на те, що діями відповідачів порушено його права та інтереси, оскільки сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132 накладаються на земельні ділянки позивача, які перебувають на стадії їх формування, і тим самим зменшують їх площу та унеможливлюють їх державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, як об`єктів цивільних прав. Зазначеним йому створено реальні перешкоди у реалізації його суб`єктивного права на набуття у власність земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Окрім того, реалізуючи свої суб`єктивні права позивач очікує формування вказаних земельних ділянок як об`єктів цивільних прав саме зазначеної, а не меншої площі, та подальшого набуття права власності на ці земельні ділянки.
Однак на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.
Позивач стверджує про те, що він не був запрошений і не був присутній при встановленні меж суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131, 0723382400:01:007:0132 та жодних документів не підписував; проміри меж земельної ділянки, що нанесені на державному акті, не враховані під час формування меж земельних ділянок, ці проміри не відповідають побажанням позивача та не охоплюють значну частину площі, що передавалась у приватну власність згідно з рішенням Куснищанської сільської ради від 30.11.1993 № 16/3 «Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність».
Проте суд достовірно встановив, що позивач як фактичний користувач суміжної земельної ділянки, був належним чином повідомлений про виконання робіт із закріплення межовими знаками меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) при оформленні технічної документації щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132, був присутній під час такого погодження, проте визначену по фактичному користуванню межу не погодив.
Твердження позивача про те, що його не запрошували та він не був присутнім при встановленні меж спірних земельних ділянок, не відповідають дійсності, їх спростовано показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, які пояснили суду, що ОСОБА_1 відмовився від підписання акта узгодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами від 16.10.2023, а тому погодження меж земельних ділянок в натурі відбулося комісією по вирішенню земельних спорів Любомльської міської ради; це підтверджує відповідний акт від 08.04.2024. 
Сам факт виготовлення позивачу проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих в с. Куснища Ковельського району Волинської області, виготовленого СПД ФО ОСОБА_6 , не свідчить про порушення речових прав позивача, у зв`язку з виділенням відповідачу ОСОБА_3 у власність земельних ділянок з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132, власником яких на цей час є відповідач   ОСОБА_4 . Адже дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.
Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 285/1018/18 виклав правовий висновок про те, що згідно з чинними нормативно-правовими актами суд не наділений повноваженнями зі встановлення меж земельних ділянок. Суд розглядає справи щодо відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц зазначила, що для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок на підтвердження факту порушення прав позивача мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі обставини зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. 
Згідно зі змістом пункту 6 Розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, основними завданнями земельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки. Одним з орієнтованих вирішуваних питань, які ставляться на вирішення зазначеної експертизи, є встановлення факту порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.
Натомість зазначені питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних. Для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).
Отже, питання, пов`язані з перевіркою обставин на предмет перетину земельних ділянок згідно з відомостями земельного кадастру, віднесено законодавцем до компетенції відповідальних осіб, уповноважених на проведення судової земельно-технічної експертизи.
У частині першій статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
З позовної заяви, наданих суду доказів та під час розгляду справи суд не встановив, які права позивача та яким саме чином було порушено, оспорено чи не визнано Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області.
Суду не надано будь-яких доказів, зокрема і рішення Державного кадастрового реєстратора, про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку із перетином земельних ділянок, якими фактично користується позивач, із земельними ділянками з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132, відповідно до абз. 5 п. 741 Порядку № 1051.
Зі змісту позовної заяви, наданих суду доказів та під час розгляду справи в суді не встановлено, які права позивача та яким саме чином порушив, оспорив чи не визнав відповідач ОСОБА_3 ; які перешкоди відповідач ОСОБА_3 , який не є власником земельних ділянок, чинить позивачу, в чому вони полягають, та що саме відповідач має усунути. Позивач вказав, що ОСОБА_3 незаконно захопив земельну ділянку та встановив нові межі, однак не вказав, яку саме її частину, яка її площа, конфігурація та координати. 
Крім того, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження його права власності чи права користування суміжною земельною ділянкою, щодо якої він просить усунути перешкоди в користуванні. Адже негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним, тобто у спорах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачем може бути особа, право власності чи право користування на земельну ділянку якої оформлено у визначеному законом порядку. Тому вказана позовна вимоги є необґрунтованою та безпідставною.
З огляду на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132 за ОСОБА_4 , скасування державної реєстрації земельних ділянок можливе лише після скасування права власності на вказані земельні ділянки. Позовні вимоги про скасування державної реєстрації не можуть бути відокремлені від вирішення судом питання щодо речових прав на ці ділянки. 
Проте ні у позові, ні у заяві про зміну предмета позову позивач не зазначає, які є правові підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок, належних відповідачу ОСОБА_4 , та припинення речових прав на них. Суду не надано жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість таких позовних вимог, а також підтверджував, які права позивача та яким саме чином порушила, оспорила чи не визнала відповідач ОСОБА_4 . 
Твердження позивача, що ширина його земельної ділянки повинна бути 32 метри, нічим не обґрунтовано, оскільки, як установлено з викопіювання з планово-картографічних матеріалів АДРЕСА_1 , яке позивач додав до відповіді на відзив, жодна із суміжних ділянок не є шириною рівно 32 метри. Чому земельна ділянка позивача має бути саме такої ширини, не обгрунтовано. Жодного документа, який би доводив, що саме з такими замірами була надана земельна ділянка його покійному батьку ОСОБА_7 , позивач не надав. Водночас з державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 029925, який був виготовлений ОСОБА_7 на підставі рішення Куснищанської сільської ради від 30.11.1993 № 16/3, і не зареєстрований в установленому законом порядку, вбачається, що ширина земельної ділянки від дороги (від В до Г) становить 30,91 метра.
Крім того, у змісті позовної вимоги «ухвалити рішення про внесення змін в координати поворотних точок суміжних земельних ділянок на АДРЕСА_2 , та на АДРЕСА_1 » не вказано, до кого з відповідачів вона заявлена, хто саме має вносити ці зміни в координати поворотних точок суміжних земельних ділянок, які саме поворотні точки суміжних земельних ділянок змінювати, та на які саме (де проходять їх координати), куди внести ці зміни координат поворотних точок земельних ділянок. Позивач не обґрунтував, у зв`язку з чим необхідно здійснити зміну координат поворотних точок суміжних земельних ділянок, і не надав жодних доказів на підтвердження того, де саме були встановлені поворотні точки земельної ділянки на АДРЕСА_2 .
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів про те, що сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 0723382400:01:007:0131 та 0723382400:01:007:0132 накладаються на земельні ділянки позивача, які перебувають в стадії їх формування, і тим самим зменшують їх площу та унеможливлюють їх державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, як об`єктів цивільних прав, та що йому створені реальні перешкоди у реалізації його суб`єктивного права на набуття у власність вказаних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Отже, з наведених підстав і мотивів у позові слід відмовити повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог витрати позивача зі сплати судового збору залишаються за позивачем. 
Враховуючи зроблені в судовому засіданні сторонами заяви щодо порядку вирішення питання розподілу судових витрат, понесених ними на правову допомогу, питання відшкодування понесених у справі судових витрат на правову допомогу слід вирішити в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Керуючись статтями 259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування державної реєстрації земельних ділянок з припиненням речових прав на них, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, (треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ) відмовити.

Питання відшкодування понесених у справі судових витрат вирішити в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом 30 днів з дня складання його повного тексту може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Волинській області; місце знаходження: вулиця Винниченка, буд.67, 4-й поверх, місто Луцьк Волинської області; ЄДРПОУ 39767861.
Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у м.Київ та Київській області; місце знаходження: вулиця Серпова, буд.3, кв.14, місто Київ Київської області; ЄДРПОУ 39817550.
Відповідач: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області; місце знаходження: вулиця Космонавтів, буд.36, місто Одеса Одеської області; ЄДРПОУ 39765871.
Відповідач: ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .
Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_6 ; місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_6 .
Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_7 .

Дата складання повного тексту рішення – 13.08.2026.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук