ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12152/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/414/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Шкільняка Б.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В :
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави.

Згідно постанови, 20 травня 2026 року о 21.15 год. в м. Тернополі, Підволочиське шосе 5 км, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння порушила п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
поліцейські не видавали ОСОБА_1 направлення на огляд до закладу охорони здоров`я і навіть не оголошували про його наявність;
у матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та її відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку, оскільки працівники поліції не з`ясували у неї згоди з результатом проходження огляду на місці зупинки автомобіля. 

Заслухавши доводи захисника Шкільняка Б.М., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 та задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №671194 від 20.05.2026; копією постанови серії ЕНА №7230163 від 20.05.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і чеком з автоматично роздрукованими результатами тесту приладу Drager Alcotest 6820 №ARТА-0164 від 20.05.2026р (0,47 проміле), які ОСОБА_1 підписала без зауважень; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 20.05.2026р, в яких вказано про її згоду із зазначеним результатом огляду на стан сп`яніння, а також іншими матеріалами справи.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи захисника про відсутність здобутих у встановленому законом порядку доказів того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження огляду в закладі охорони здоров`я суд апеляційної інстанції оцінює критично, виходячи з наступного.
Перевіркою даних відеоматеріалів, що містяться у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що після оголошення працівником поліції ознак сп`яніння, які він виявив у водія ОСОБА_1 , вона у відповідь на запитання поліцейського чи вживала вона спиртні напої повідомила про вживання нею алкогольних напоїв минулого дня та за дві години до моменту зупинки (файл export-e12es в період часу з 21:16:00).
Після проведення тестування за допомогою газоаналізатора працівник поліції оголосив, що результат 0,47 проміле означає перебування у стані алкогольного сп`яніння та запитав чи ОСОБА_1 згідна з цим, на що вона відповіла ствердно і не висловлювала жодних заперечень щодо оцінки результату тестування як такого, що підтверджує наявність у неї стану сп`яніння. Також, працівник поліції пояснив, що вона може пройти додатковий огляд в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовилась (файл export-e12es починаючи з 21:24:10).
Зазначені події також знайшли своє відображення у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 20.05.2026 року (а.с. 6).
За наведених обставин апеляційний суд не знаходить підстав для сумнівів у тому, що ОСОБА_1 погодилась з результатами її огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що зазначеним відеозаписом зафіксовано добровільний характер відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі, який жодним чином не був зумовлений ані відсутністю відповідного направлення, ані поведінкою працівників поліції. 
Також відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено обов`язкового направлення в медичний заклад водія, який погодився з результатами огляду на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатора. Не визначено ними також і обов`язку працівника поліції видавати направлення в медичний заклад особі, у якої виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд такої особи в медичному закладі здійснюється в присутності та безпосередньому супроводі працівників поліції, які забезпечують доставлення особи до відповідного закладу охорони здоров`я, а сама процедура не вимагає видачі направлення особі, на місці зупинки транспортного засобу, оскільки таке направлення має бути передане медпрацівнику. 
Виходячи з вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов правильного й обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шкільняка Б.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя