РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/683/26
Номер провадження 2-о/495/54/2026
29 червня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: 
головуючої судді Шевчук Ю.В., 
при секретарі судового засідання Тюпи Є.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа – Теплицька сільська рада Болградського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, 

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 , зацікавлена особа – Теплицька сільська рада Болградського району Одеської області, звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказуючи, що при її зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті померлого батька ОСОБА_2 їй у цьому було відмовлено, оскільки нею був пропущений встановлений шестимісячний строк для звренення до нотаріуса. 

Стислий виклад позиції заявника.
Як вказує у своїй заяві заявник, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці, ОСОБА_2 , про що зроблений актовий запис № 194 від 12 лютого 2022 року та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).Після смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Однак, при зверненні заявниці до нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадщини після смерті померлого батька, оскільки нею був пропущений встановлений шестимісячний строк для зверення до нотаріуса. Наразі заявниця звертається до сууд із заявою, в якій просить суд встановити факт того, що вона постійно проживала разом із померлим батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його смерті, тобто на час відкриття спадщини. 

Процесуальні дії у суді.
29.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , зацікавлена особа – Теплицька сільська рада Болградського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 справа передана на розгляд судді Шевчук Ю.В. 
Ухвалою суду від 05.02.2026 прийнято заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа – Теплицька сільська рада Болградського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення до розгляду та відкрито окреме провадження. 
29.06.2026 року від представника заявника – адвоката Гербей А.О. надійшла заява, згідно якої вказану просить розглянути у йог відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. 
Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, будь-яких клоптань на адресу суду не надавав. 
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці, ОСОБА_2 , про що зроблений актовий запис № 194 від 12 лютого 2022 року та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видан е Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. 
Доказами того, що заявниця є дочкою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є наступні документи: 
Свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_2 , яке видане Красненською сільською радою Тарутинського району Одеської області, актовий запис № 12, від 19.04.1983 року, де в графі «батько» вказано – ОСОБА_2 , в графі мати – ОСОБА_4 .
Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00046130552 від 23 липня 2024 року. Згідно вказаного витягу зареєстровано актовий запис реєстрації шлюбу № 2 від 17 листопада 2006 року, складений Виконавчим комітетом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області, згідно якого між громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб та змінено прізвище заявниці з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »;
Рішення Арцизького районного суду Одеської області по справі № 492/260/16-ц від 18.05.2016 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , та після розірвання шлюбу прізвище заявниці залишилось « ОСОБА_8 ».
На день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований в с. Веселий кут, Болградського району, Одеської області, однак фактично проживав разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Спільне проживання заявниці ОСОБА_1 та її батька ОСОБА_2 в місті Білгород-Дністровський пояснюється тим, що батько заявниці, 23.07.2014 року, за договором дарування набув у власність 10/25 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 , копія якого міститься у матеріалах справи. 
Після набуття будинку у власність, заявниця разом із своїм сином переїхала до вказаного будинку, почала там проживати та 07.11.2018 року зареєструвала своє та сина місце проживання саме в цьому будинку, що підтверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті заявниці та копією домової книги.
Далі, зважаючи на похилий вік спадкодавця ОСОБА_2 (1953 року народження), стан його здоров`я почав погіршуватися, йому потрібно було відвідувати лікарів, купувати ліки, надавати допомогу в господарських та побутових справах. Однак, заявниця часто навідувати його за місцем його реєстрації в с. Веселий Кут не мала змоги, оскільки проживала в м. Білгород-Дністровському. Саме тому заявницею із батьком було прийнято спільне рішення про переїзд її батька до м. Білгород-Дністровського, до житлового будинку, що належав йому на праві власності та в якому проживала заявниця із своїм сином. За таких обставин, в січні 2020 року спадкодавець ОСОБА_2 переїхав до свого житлового будинку в АДРЕСА_1 , де постійно проживав разом із донькою та онуком до моменту його смерті.
Вказані обставини проживання заявниці зі своїм батьком саме за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджуються також Актом КП «ЖЕО №1» м. Білгород-Дністровський від 29 жовтня 2025 року та Довідки № 195 від 29 жовтня 2025 року, згідно з яким, на підставі свідчення сусідів посадовими особами КП «ЖЕО №1» зафіксовано факт проживання спадкодавця разом із заявницею з січня 2020 року по день смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, факт постійного проживання ОСОБА_2 саме в АДРЕСА_1 , підтверджується Довідкою Теплицької сільської ради Болградського району № 03-10/308 від 24 жовтня 2025 року. Такж, помрелий спадкодавець за життя залишив заповіт ,яким усе своє майно заповідав саме заявниці.
Як вказує заявниця, весь цей час вона помилково вважала, що в установленому порядку прийняла спадщину, так як фактично проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Проте, звернувшись до нотаріуса, щодо оформлення спадщини, та надавши усі наявні у нього довідки та документи, нотаріусом було повідомлено, що наданих документів недостатньо для підтвердження фактичного прийняття спадщини та рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду та встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), що обумовило звернення заявниці до суду. 
Згідно  ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відтак, вказана справа підсудна Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, породжує юридичні наслідки лише факт постійного проживання разом із спадкодавцем.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20;від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.
Водночас, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23, провадження № 61-10383св24, від 05 березня 2025 року у справі № 643/12963/23.
Відповідно до частин 1,2,3 ст. 12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із вимогами ст. ст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Приймаючи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що вимоги заяви  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення факту її проживання разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 є доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. 
На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 234, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 

ВИРІШИВ:
Заву ОСОБА_1 , зацікавлена особа – Теплицька сільська рада Болградського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити. 
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Судове рішення складено 11.07.2026 року.

Суддя     Юлія ШЕВЧУК