ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | Справа №160/8364/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилася у повторній постановці на облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 у категорії обліку “військовозобов`язаний";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати запис у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 , а саме про його постановку на військовий облік в статусі військовозобов`язаного та внести зміни, вказавши категорію обліку “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 29.11.1994 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр. І ст. 96а наказу МО СРСР №260 від 03.09.1987, в подальшому 23.05.2019 лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 57а відповідно до наказу Міністерства оборони України №402 від 14 серпня 2008 року та виключений з військового обліку. 11.02.2026 року сформувавши електронний військово-обліковий документ у застосунку Резерв+, позивач виявив, що знову перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 та перебуває у розшуку через порушення правил військового обліку. На письмове звернення позивача з цього питання, останній відповідь не отримав, що стало причиною звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 06.05.2026, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04.05.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позову та зазначає, що 23.08.2023 року автоматично шляхом електронної інформаційної взаємодії із Єдиним державним демографічним реєстром, відомчою інформаційною системою ДМС, відомості про позивача, як військовозобов`язаного, було включено до Реєстру, за його зареєстрованим місцем проживання. Відповідно відображено перебування на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_5 , номер в реєстрі Оберіг – 230820231425848300124. За картотекою військового обліку сержантів і солдатів паперова облікова картка на позивача відсутня, підтверджуючих документів немає, тому підстав для виключення немає.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 27.09.1994 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_6 (зараз - ІНФОРМАЦІЯ_7 ). 
За відомостями сторінки 32-33 військового квитка НОМЕР_1 , 21.03.2024 лікарською комісією при Орджонікідзевському військкоматі Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з обліку на підставі гр. І ст. 96 «а» наказу Міністерства оборони СРСР від 03.09.1987 №260. 
Так, 29.11.1994 позивач виключений з військового обліку. 
14.12.1994 ОСОБА_1 взятий на військовий облік Шолохівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області.
23.05.2019 лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 57 «а» наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 та 23.05.20219 виключений з військового обліку. 
У зв`язку з відсутністю у органу ТЦК та СП підтверджуючих паперових документів, 23.08.2023 автоматично шляхом електронної інформаційної взаємодії із Єдиним державним демографічним реєстром, відомчою інформаційною системою ДМС, відомості про позивача, як військовозобов`язаного, було включено до Реєстру за його зареєстрованим місцем проживання.
Вважаючи такі дії органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі Порядок №1487).
Відповідно до пункту 22 Порядку №1487, взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Частиною 6 статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено підстави виключення з військового обліку. Так, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
З положень ст.2 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, одним з основних завдань Реєстру є ведення військового обліку громадян України.
Пунктами 75, 77-79 Постанови Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 “Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період” (далі Порядок №560) визначено, що придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони. Рішення (постанову) військово-лікарської комісії щодо придатності резервіста або військовозобов`язаного до проходження військової служби під час мобілізації вноситься до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не пізніше ніж протягом наступного дня з дня надходження відповідного рішення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 27.09.1994 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_6 (зараз - ІНФОРМАЦІЯ_7 ). За відомостями сторінки 32-33 військового квитка НОМЕР_1 , 21.03.2024 лікарською комісією при Орджонікідзевському військкоматі Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з обліку на підставі гр. І ст. 96 «а» наказу Міністерства оборони СРСР від 03.09.1987 №260. Так, 29.11.1994 позивач виключений з військового обліку. 14.12.1994 ОСОБА_1 взятий на військовий облік Шолохівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області. 23.05.2019 лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 57 «а» наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 та 23.05.20219 виключений з військового обліку. 
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у територіального центру інформації, підтвердженої документами, яка робила б можливим реалізувати повноваження на таке виключення відомостей з Реєстру стосовно позивача.
Військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданий 27.09.1994 ІНФОРМАЦІЯ_8 на ім`я ОСОБА_1 є офіційним документом, що відображає результати персонального військового обліку. Записи на сторінках 32-33 у пунктах 29, 32 військового квитка чітко вказують по визнання непридатним до військової служби та виключення з обліку.
Останні запис про виключення ОСОБА_1 з військового обліку датується 23.05.2019, згідно якого лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 57 «а» наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 та 23.05.20219 виключений з військового обліку.
Так, до ст. 57 Розкладу хвороб (Додаток 1 до Положення, затвердженого наказом МОУ № 402 від 14.08.2008) віднесено: інфекційні хвороби шкіри та підшкірної клітковини L00-L08 (імпетиго, абсцес, фурункул та карбункул, флегмона всіх локалізацій, гострий лімфаденіт, пілонідальна (куприкова) кіста; бульозні порушення L10-L14 (усі види пухирчатки, пемфігоїд, інші бульозні порушення); дерматит та екзема L20-L30 (дерматит себорейний, атопічний, пелюшковий, алергічний, контактний, ексфоліативний, простий хронічний лишай та свербець, свербіж); папулосквамозні порушення L40-L45 (псоріаз, парапсоріаз, пітіріаз рожевий, плоский червоний лишай)). 
Згідно примітки «а» до статті 57 Розкладу хвороб, за наявності дифузного нейродерміта (атопічний дерматит) з поширеною ліхеніфікацією шкірного покриву, пухирчатки звичайної, герпетиформного дерматиту, поширеного безперервно рецидивуючого бляшкового псоріазу, універсального псоріазу (псоріатична еритродермія), - особа визнається непридатною до військової служби.
Аналогічна хвороба зазначена у гр. І ст. 96 «а» наказу Міністерства оборони СРСР від 03.09.1987 №260 (втратив чинність): «Хвороби шкіри та підшкірної клітковини. Хронічні захворювання шкіри, що не піддаються або важко піддаються лікуванню: а) поширені форми екземи, нейродерміту, справжня (звичайна, вегетуюча, листоподібна) пухирчатка, уроджений іхтіоз та іхтіозіформна еритродермія — Непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку».
Аналізуючи наведені матеріальні норми права та обставини справи у сукупності, з огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_1 у 1994 та 2019 роках був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та отримав статус невійськовозобов`язаного. 
Суд враховує, що станом на визнання комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача непридатним до військової служби, застосовувалася термінологія згідно наказу Міністерства оборони СРСР від 03.09.1987 №260 «Непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку», яка з прийняттям наказу МО України № 402 від 14.08.2008 року змінилася та більше не містить уточнення «з виключенням з військового обліку». 
Так, відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 21.03.2024 лікарською комісією при Орджонікідзевському військкоматі Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з обліку на підставі гр. І ст. 96 «а» наказу Міністерства оборони СРСР від 03.09.1987 №260. Надалі, 23.05.2019 лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 повторно визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 57 «а» наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 та 23.05.20219 виключений з військового обліку.
Дослідивши положення статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції до набранням чинності Законом України № 3633-ІХ від 11.04.2024, суд вважає необхідним зазначити, що згідно п. 3 ч. 6 вказаної статті обов`язковому виключенню з військового обліку підлягали громадяни, визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку. У подальшому, із набранням чинності Законом України № 3633-ІХ від 11.04.2024, зазначену норму було викладено у новій редакції, проте п. 3 ч. 6 статті 37 Закону № 2232-XII зберіг ідентичну за змістом правову підставу для виключення з військового обліку — «визнання особи непридатною до військової служби».
Таким чином, попри зміну термінологічних конструкцій у законодавстві, правова суть та наслідки визнання особи непридатною до військової служби за станом здоров`я залишилися незмінними в обох редакціях Закону № 2232-XII. 
Враховуючи, що рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.05.2019 про визнання непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку - є чинними та нескасованим актом індивідуальної дії, позивач набув сталого правового статусу особи, яка не підлягає військовому обліку. 
Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 21 травня 2025 року (справа № 280/2880/24), законодавець виокремлює поняття “зняття з військового обліку” та “виключення з військового обліку”, при цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік. Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку. З аналізу положень Закону №2232 висновується, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Отже, законодавство не передбачає можливості взяття на військовий облік осіб, виключених з військового обліку, яким є позивач.
Тобто, відповідач був зобов`язаний діяти лише відповідно до чинного законодавства, зокрема пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232, який можливості поновлення на військовому обліку осіб, виключених з нього, не передбачає.
Щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, суд зазначає наступне.
До 05.01.2023 механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів регулювався Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі - Порядок №921), який містить аналогічні норми щодо порядку виключення з військового обліку військовозобов`язаних, а саме згідно з пунктом 56 Порядку №921 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється за їх особистої присутності. При цьому, взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку. Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.
Як вище встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно даних застосунку «Резерв+» станом на 11.02.2026, ОСОБА_1 має статус військовозобов`язаного та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
При цьому, позивач визнаний непридатним до військової служби та відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 наявні відомості про його виключення з військового обліку. Однак, ці відомості не внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що не спростовано відповідачем у справі.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII), який набрав чинності 20.04.2017, Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
З положень статті 2 Закону №1951-VIII слідує, що одним з основних завдань Реєстру є ведення військового обліку громадян України.
Статтею 16 Закону №1951-VIII внесено зміни в Закон №2232-XII, а саме частину 1 статті 34 Закону №2232-XII викладено в такій редакції: 1. Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних передбачає облік відомостей (біографічні дані, стан здоров`я, результати співбесід тощо) щодо призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку покладається на районні (міські) військові комісаріати.
Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України (частина 8 статті 5 Закону №1951- VIII).
Отже, відповідальні особи за ведення Реєстру уповноважені на верифікацію персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних або резервістів.
Оскільки позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та посвідчення містить відмітку про виключення його з військового обліку, то вказані відомості повинні бути відображені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідач, всупереч приписам закону, допустив протиправну бездіяльність: не завершив процедуру виключення позивача з військового обліку та не вніс належних відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку.
Не внесення відомостей у Реєстр про виключення позивача з військового обліку через неналежне виконання посадовими особами відповідача певних етапів процедури такого виключення суперечить принципу правової визначеності.
Право позивача на виконання відносно нього встановлених законом гарантій, не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за здійснення процедури виключення осіб з військового обліку.
Суд зауважує, що тягар настання несприятливих наслідків через невиконання (не належне виконання) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх обов`язків, у тому числі й щодо своєчасного внесення даних про військовозобов`язаного до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не може покладатися на позивача та створювати для нього додаткових обов`язків.
Враховуючи, що саме відповідач є відповідальною особою за ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача, внесення до нього змін, у тому числі й щодо виключення з військового обліку із зазначенням підстав для такого виключення, дії щодо повторного постановлення на військовий облік військовозобов`язаного за відсутності підтвердження належними доказами законодавчо визначених для цього підстав та проходження військово-лікарської комісії з метою підтвердження раніше встановленої непридатності до військової служби за станом здоров`я є протиправними.
Інші доводи не спростовують докази, досліджені та перевірені під час розгляду справи та не впливають на висновки суду, викладені в цьому рішенні. 
При цьому, суд також враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14). 
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що оскільки позивач був офіційно визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується належним військово-обліковим документом (військовим квитком серії НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 втратив статус військовозобов`язаного. Наявність в реєстрі неналежних відомостей про перебування позивача на обліку як військовозобов`язаного є наслідком помилкових дій органу ТЦК та СП та подальшої бездіяльності відповідача щодо їх виправлення.
За таких обставин, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю до військової служби за статтею 57 «а» гр.І Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року;
та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі статті 57 «а» гр.І Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року, на підставі даних військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 27.09.1994 ІНФОРМАЦІЯ_8 на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією № 20 від 24.03.2026.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до частини четвертої ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно частини п`ятої ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246, 250, 251,257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю до військової служби за статтею 57 «а» гр.І Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі статті 57 «а» гр.І Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року, на підставі даних військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 27.09.1994 ІНФОРМАЦІЯ_8 на ім`я ОСОБА_1 .
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець