справа № 208/3463/25
провадження № 2/208/647/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 р.    м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А.С., 
за участю секретаря судового засідання: Вікторовської О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В : 
На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором від 05.03.2024 року № 7655165 в розмірі 46248 грн. і за договором позики № 79449264 від 05.03.2024 р. в розмірі 19525 грн., а всього 65773,00 грн. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 05.03.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7655165. За цим договором кредитор надав позичальнику кредит у сумі 12000 грн. Також ОСОБА_1 05.03.2024 р. уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №79449264 і отримав кредитні кошти у розмірі 5500 грн. Договори укладені в електронній формі, підписані електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який був наданий позичальником.
Первісне право вимоги за кредитним договором від 05.03.2024 року № 7655165 належало ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», яке надало на підставі вказаного кредитного договору відповідачу кредит в сумі 12000,0 грн. 
27.09.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27092024, за яким до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 46248 грн., з яких:
- 12000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту;
- 28248 грн. - сума заборгованості за відсотками;
- 6000 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафними санкціями.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора.
За умовами кредитного договору № 7655165 строк кредиту складає 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 17 днів (п. 1.4. договору).
Щодо договору позики № 79449264 позивач зазначає, що 5 березня 2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 79449264, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 5500,0 грн. Строк повернення кредитних коштів – 03.04.2024 р.
Однак, і за цим договором позичальник свої зобов`язання не виконав, погашення кредиту не здійснював, в результаті чого станом на 19.07.2024 р. утворилась заборгованість в сумі 19525 грн., що підтверджується реєстром боржників № 27 від 19.07.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р.
Сума заборгованості складається з:
5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
14025 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Вказує, що право вимоги за цим договором позики перейшло до позивача на підставі реєстру боржників № 27 від 19.07.2024 р., право вимоги до яких передано позивачу в рамках договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
У відзиві від 30.09.2025 р. на зустрічний позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказує, що положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Надалі наводить алгоритм створення електронного документу і вказує, що для укладання кредитного договору № 7655165 від 05.03.2024 та договору позики № 79449264 від 05.03.2024, ОСОБА_1 вчинив ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.
У своєму позові Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів ” просить:
Стягнути з ОСОБА_1 , З жовтня 2000 р.н., ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (код ЄДРПОУ 35625014, Місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, ЗО, реквізити ІВАК № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором № 7655165 в розмірі 46248 грн., з яких:
12000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
28248 грн. - сума заборгованості за відсотками;
6000 грн. - сума заборгованості за за пенею, штрафами.
за Договором позики № 79449264 в розмірі 19525 грн., з яких:
5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
14025 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 65773,00грн.
У клопотанні від 10.09.2025 р. про долучення доказів ТОВ «ФК «ЄАПБ» також вказує: 
Підписанням реєстру права вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги.
Наводить висновки Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі № 905/306/17, який зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі No753/20537/18, від 21.07.2021 у справі No334/6972/17, від 27.09.2021 у справі No5026/886/2012 тощо). 
14.04.2025 р. від представника відповідача, - Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича надійшла зустрічна позовна заява, в якій ві нпросить:
Встановити факт невиконання первісним кредитором обов`язку видачі коштів позивачу за кредитним договором.
Посилається на те, що оскільки кредитний договір є двостороннім, фінансова установа в частині обов`язку передати кредитні кошти у власність позичальника є боржником, а права кредитора виникають у неї тільки після виконання вказаного обов`язку. Ані договір, ані закон не передбачаються можливості видачі кредиту іншою особою, яка може відбуватися виключно зі згоди відповідача (ст.ст. 520, 527) у письмовій формі (ст.ст. 520, 513 ЦКУкраїни).
Отже, кожний первісний кредитор зобов`язаний був видати позику особисто, і тільки після цього отримав би право вимагати стягнення з позичальника коштів на власну користь, яке міг би передати по договору факторингу. Надходження коштів позивачу за зустрічним позовом від інших осіб у дар, або без правових підстав (ст. 1212 ЦК України), які не є кредитодавцем по договорам, не є виконанням первісним кредитором свого обов`язку по договору, не може бути підставою нарахування жодних процентів, не створює у первісного кредитора права вимоги, які він міг би передати.
Відповідно до п. 26 Постанови Правління Національного банку України № 27 «Про затвердження Положення про визначення умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії (ліцензійних умов)» від 30.03.2021 року, небанківська фінансова установа зобов`язана мати облікову та реєструючу системи (програмне забезпечення та спеціальне технічне обладнання), які повинні відповідати вимогам, установленим нормативно-правовими актами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, і передбачати ведення обліку операцій з надання фінансових послуг клієнтам та подання звітності до Національного банку. Дані облікової та реєструючої систем ліцензіата на будь-яку дату повинні відповідати даним бухгалтерського обліку.
Про перерахування кредитних коштів позичальнику фінансова установа повинна мати беззаперечні належні докази руху коштів у безготівковому порядку з усіма належними реквізитами для ідентифікації платника, одержувача та призначення платежу.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше непередбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст таобсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб,відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні висновки викладені і у Постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 13 червня 2018 року у справі № 733/608/16-ц. Причому виписка по рахунку є доказом, який складається на підставі первинних документів, і запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). За відсутності самого первинного документа виписка не є належним та достатнім доказом зазначених у ній операцій (на це вказує п. 60 Постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №733/608/16-ц). 
Заперечення факту отримання кредитних коштів від кредитодавців наводяться відповідачем й у наданих ним Додаткових поясненнях у справі.
Незважаючи на безспірні докази зарахування на його банківську картку кредитних коштів як одним, так й за другим кредитними договорами відповідач безпідставно продовжує стверджувати, що цей факт належним чином не доведений.
Ухвалою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська прийнято заяву до провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч.4 ст.19, ст.274 ЦПК України.
14.04.2025 р. у провадженні судді Кузнєцової А.С. надійшла зустрічна позовна заява відповідача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про встановлення факту невиконання первісним кредитором обов`язку видачі коштів позивачу за кредитним договором.
10.09.2025 р. від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
18.09.2025 р. від представника відповідача надійшла заява, в якій адвокат Індутний-Шматько С.М. заперечував проти клопотання представника позивача про долучення доказів, посилаючись на те, що дане клопотання подане з порушенням строків, визначених ЦПК на подання доказів, а клопотання про поновлення строку представником позивача не заявлено. Просив повернути дане клопотання представнику позивача та не враховувати при розгляді справи докази, надані разом з клопотанням.
19.09.2025 року ухвалою суду постановлено долучити до матеріалів справи надані представником позивача докази та прийняти зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про встановлення факту невиконання первісним кредитором обов`язку видачі коштів позивачу за кредитним договором до спільного розгляду з первісним позовом.
16.04.2026 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.
21.04.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
12.05.2026р. ухвалою суду було витребувано від АТ «УніверсалБанк» інформацію щодо зарахування коштів на карту відповідача.
05.06.2026 року від АТ «УніверсалБанк» надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 12.05.2026 р. згідно якої, за період з 05.03ю2024 року по 08.03.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), було зараховано платежі у сімі 500,00 гривень та 12000 гривень (а.с. 226).
Представник позивача ТОВ «ФК ЄАПБ» Марченко А. О. в судове засідання не з`явилася. До суду було надано заяву про розгляд справи за її відстуності, позовні вимоги підтримано з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях.
Відповідач  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та відповідача участі, з урахуванням позиції, викладеного ним у зустрічному позові та поясненнях. 
Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
05.03.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7655165 (а.с.9-18).
За цим договором кредитор надав позичальнику кредит у сумі 12000 грн. За умовами кредитного договору № 7655165 строк кредиту складає 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 17 днів, процентна ставка – 2,2% в день Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С2191.
Позивачем до клопотання про долучення доказів було надано інформаційну довідку ТОВ «Пейтек Україна» від 02.10.2024 р. як доказ перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 від первісного кредитора на картковий рахунок № НОМЕР_4 , банк-еквайр АТ «ПУМБ». підставою для такого переказу коштів є договір між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» від 16.02.2022 р. № 160222-1 про організацію переказу грошових коштів (а.с.109).
Факт належності картки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 підтверджено листом АТ «УніверсалБанк»(а.с.226). Цим же листом підтверджено факт зарахування 05.03.2024 р. на дану картку платежу у сумі 12000,00 грн.
В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків по кредитному договору, за кредитним договором № 7655165 утворилась заборгованість в розмірі 46248 грн., з яких:
12000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
28248 грн. - сума заборгованості за відсотками;
6000 грн. - сума заборгованості за за пенею, штрафами (а.с.27).
27.09.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27092024, за яким до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 46248 грн за кредитним договором від 05.03.2024 року № 7655165 (а.с.22-26).
На підтвердження оплати вимог за договором факторингу № 27092024 позивачем надано належним чином завірену копію платіжної інструкції № 462 від 30.09.2024 р. Отримувачем коштів є ТОВ «Авентус Україна», надавач платіжних послуг платника – АТ «Універсал Банк» (а.с.104).
Договір позики №79449264 від 05.03.2024р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і отримав кредитні кошти у розмірі 5500 грн.Строк поверненя кредитних коштів – 03.04.2024 р. Узгоджена процентна ставка – 2,5 % в день.
Жодного платежу з погашення своїх кредитних зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 також не здійснив, в результаті чого за договором позики №79449264 утворилась заборгованість в розмірі 19525 грн., з яких:
5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
14025 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Право вимоги за Договором позики № 79449264 до позивача перейшло на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», який неодноразово пролонгувався, і передано згідно до Реєстру боржників № 27 від 19.07.2024 р. 
На підтвердження оплати вимог за договором факторингу № 14/06/21 позивачем надано належним чином завірену копію платіжної інструкції № 374 від 26.07.2024 р. Отримувачем коштів є ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», надавач платіжних послуг платника – АТ «Універсал Банк» (а.с.103).
Висновки суду за результатами розгляду справи
В цілях ухвалення законного та обгрунтованого рішення у цієї справі, суд надає правову оцінку чотирьом основним питанням правомірності щодо:
1) виникнення права вимоги у первісних кредиторів відносно відповідача;
1)виникнення права вимоги до того ж відповідача у позивача (ТОВ «ФК «Євопейська агенція з повернення боргів»);
2)визначення об`єкта позовних вимог за обома кредитними договорами;
3)доводів зустрічного позову ОСОБА_1 .
При розв`язанні першого питання суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦКУ).
Згідно статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
При цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 629 Кодексу встановлена обов`язковість договору для обох сторін. 
Правовідносини, що є предметом даного судового розгляду, виникли на підставі договору приєднання (стаття 634 ЦКУ), тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Ці правовідносини регламентуються нормами §§1 та 2 Глави 71 Цивільного кодексу, Законом України «Про споживче кредитування» тощо.
Стаття 1046 Цивільного кодексу визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Аналогічним чином кредитні правовідносини регламентує і стаття 1054 ЦКУ.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1048 ЦКУ позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статею 1050 Кодексу передбачається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У той ж час, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ст. 1051 ЦКУ).
За договором № 7655165 первісний кредитор (ТОВ «Авентус Україна») надав позичальнику кредит у сумі 12000 грн. Позивачем до клопотання про долучення доказів було надано інформаційну довідку ТОВ «Пейтек Україна» від 02.10.2024 р. як доказ перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 від первісного кредитора на картковий рахунок № НОМЕР_4 , банк-еквайр АТ «ПУМБ». Підставою для такого переказу коштів є договір між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» від 16.02.2022 р. № 160222-1 про організацію переказу грошових коштів (в редакції договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 04072024-3 від 04.07.2024 р.).
Суд приймає цю довідку як належний доказ факту перерахування кредитних коштів позичальнику.
Крім того, згідно інформації, наданої листом Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 05.06.2026 р., на платіжну картку № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за період з 05 по 08 березня 2024 року було зараховано платежі 5500,00 грн. та 12000,00 грн.
Таким чином, обидва первісних кредитори мали право вимоги до відповідача виконання умов кредитних договорів.
З другого питання суд виходить з таких правових норм.
Стаття 512 Цивільного кодексу передбачає можливість заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема у разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).
Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події (ст.1078 ЦКУ).
27.09.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27092024, за яким до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 46248 грн за кредитним договором від 05.03.2024 року № 7655165.
На підтвердження оплати вимог за договором факторингу № 27092024 позивачем надано належним чином завірену копію платіжної інструкції № 462 від 30.09.2024 р. Отримувачем коштів є ТОВ «Авентус Україна», надавач платіжних послуг платника – АТ «Універсал Банк».
Отримання позивачем прав вимоги за цим договором факторингу у суду не викликає сумнівів. Отже, заявлення ним вимог до ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 05.03.2024 року № 7655165 є правомірним.
Стосовно придбання прав вимоги за Договором позики № 79449264, то воно підтверджується договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. між ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, надані ним у постанові від 02.11.2021 року та 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, в який ВС зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» правомірно набула прав вимог за договором позики № 79449264 від 05.03.2024 р., укладеному відповідачем з ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів», і яке передано йому за реєстром № 27 від 19.07.2024 р. 
Вирішуючи питання щодо обгрунтованості нарахованих сум заборгованості за вказаними кредитними договорами, право вимога до ОСОБА_1 за якими передано позивачу, суд враховує як умови кредитних договорів, так і діюче законодавство, що регламентує ці умови.
Аналізуючи вимоги позивача, що витікають із кредитного договору № 7655165 про надання споживчого кредиту, суд акцентує увагу на такі його положення.
Відповідно пункту 1.3 договору сума кредиту складає: 12000,00 гривень. 
Пунктом 1.4. встановлений строк кредитування - 357 днів.
Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 17 днів.
Пунктом 1.5.1. встановлена стандартна процентна ставка у розмірі 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.
Розрахунок заборгованості за цим договором почато з 05.03.2024 р. по 20.06.2024 року. Всього процентів нараховано у сумі 28248,0 грн., а загальний розмір заборгованості складає 46248,0 грн.
Первісним кредитором здійснено нарахування також штрафу у сумі 6000 грн. 
Пунктом 2.2.Договору позики № 79449264 встановлений строк позики /договору – 30 днів
Пункт 2.3. договору передбачає, що процентна ставка (базова) становить 2,5 % в день. Денна процентна ставка за програмою лояльності – 1 %.
Строк повернення кредиту 03.04.2024 р.
А пунктом 4 договору передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначений в п/п 2.3. п. 2 договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.
Згідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» нарахування процентів здійснювалось таким чином:
- з 05.03.2024 р. по 03.04.2024 р. включно по 55,0 грн. за день;
- з 04.04.2024 р. по 02.07.2024 р. включно по 137,50 грн за день (2,2 %)
Всього: 14025,0 грн. Загальна сума боргу 19525,0 грн.

Оцінюючи відповідність нарахування процентів за цими кредитними договорами, суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%; з 22.04.2024 року - не більше 1,5%; з 20.08.2024 року - не більше 1%.
Таким чином, за договором позики № 79449264 порушень вимог закону в частині розміру денної процентної ставки за договором споживчого кредиту немає. Але суд вважає неправомірним нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування (03.04.2024 р.). Обгрунтованим у даному випадку є нарахування процентів за період з 05.03.2024 р. по 03.04.2024 р., що складає: 5500,0 грн. х 1,0% х 30 дн = 1650,0 грн.
Всього за договором позики № 79449264 підлягає стягненню 7150,0 грн.
Що ж стосується кредитного договору № 7655165, то згідно розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Авентус Україна», нарахування процентів здійснено з 05.03.2024 р. по 264 грн. за добу по 20.06.2024 р. Всього: 28248,0 грн. 
У даному випадку правомірним є нарахування процентів з 05.03.2024 р. по 21.04.2024 р. включно. Сума процентів за цей період складає: 12000,0 грн х 2,2 % х 47 дн = 12400,0 грн.
З 22.04.2024 р. по 20.06.2024 р. нарахування, згідно до п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», повинне здійснюватися таким чином: 12000,0 грн х 1,5 % х 50 дн = 9000,0 грн.
Всього сума процентів за кредитним договором № 7655165 дорівнює: 12400,0 грн. + 9000,0 грн. = 21400,0 грн. 
Загальна сума заборгованості за цим договором складає 21400,0 грн. + 12000,0 грн. = 33400,0 грн.
Загалом за обома кредитними договорами підлягає стягненню: 33400,0 грн. + 7150,0 грн. = 40550,0 грн.
Разом з тим, суд враховує, що Законом № 3498-IX від 22.11.2023 р. Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу доповнені пунктом 18, якій передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З урахуванням цієї норми включення до складу заборгованості за кредитним договором № 7655165 штрафних санкцій в сумі 6000 грн. є неправомірним.
Стосовно заявленого відповідачем зустрічного позову до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про встановлення факту невиконання первісним кредитором обов`язку видачі коштів позивачу (за зустрічним позовом) за кредитним договором, суд приходить до таких висновків.
Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 вказує, що кожний первісний кредитор зобов`язаний був видати позику особисто, і тільки після цього отримав би право вимагати стягнення з позичальника коштів на власну користь, яке міг би передати по договору факторингу. Надходження коштів позивачу за зустрічним позовом від інших осіб у дар, або без правових підстав (ст. 1212 ЦК України), які не є кредитодавцем по договорам, не є виконанням первісним кредитором свого обов`язку по договору, не може бути підставою нарахування жодних процентів, не створює у первісного кредитора права вимоги, які він міг би передати.
Але ніякого правового обгрунтування такому твердженню позивач за зустрічним позовом не наводить.
На спростування такого висновку, суд звертається до статті 528 Цивільного кодексу, яка передбачає, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
Саме виходячи з цих умов і на основі правових норм кредитодавці мали договори з банківськими установами про надання послуг з переказу коштів, що за своєю суттю є договором доручення і не суперечить законодавству. Тим більш, що повірений діє від імені та в інтересах довірителя, а не від свого імені.
Крім того, наведена позиція позичальника підтверджує його не заперечення проти факту отримання ним кредитних коштів.
Також оцінюючи таку позицію, суд підкреслює, що відповідач за первісним позовом не скористувався своїми процесуальними правами, не виконав приписи статті 81 ЦПК, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ним, із свого боку, не надано жодного доказу на підтвердження факту неотримання ним грошей за кредитним договором (виписка руху коштів по його картці, довідка банку про нездійснення операцій із зарахування коштів на його картку). І тим самим непрямо погоджується з фактом отримання ним кредитних коштів.
Тому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК).
Надалі представник позивача за зустрічним позовом наголошує, що відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Підкреслює, що непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є порушенням положень Закону «Про захист прав споживачів». На цій підставі представник позивача за зустрічним позовом робить такий висновок: «Відтак в частині комісії за видачу кредиту кредитним договір є нікчемним».
Суд критично оцінює таку позицію позивача за зустрічним позовом і зазначає, що з одного боку позичальник вважає договір неукладеним, тому що взагалі оспорює факт перерахування йому грошей, а з другого боку вважає нікчемним окреме положення укладеного, дійсного договору, - нарахування комісії за видачу кредиту. І цю обставину суд трактує не на користь позивача за зустрічним позовом.
До того ж, суд звертає увагу на невизначеність у зустрічному позові предмету позову: позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.03.2024 року № 7655165 в розмірі 46248 грн. і за Договором позики № 79449264 від 05.03.2024 р. в розмірі 19525 грн., всього 65773 грн.
Але у зустрічному позові не вказується, по якому договору позивач просить встановити факт невиконання первісним кредитором обов`язку видачі коштів позивачу.
Суд розцінює таку позицію кредитоотримувача як недоведеність предмету позову.
Відповідно до абз. 6 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). 
Говорячи про обрання відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) неефективного способу захисту своїх прав, суд звертається до таких правових норм.
Статті 1046 Цивільного кодексу встановлює, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
А стаття 1051 ЦКУ передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Статтею 203 ЦКУ встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Такими, зокрема є:
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно статті 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Таким чином, належним засобом захисту прав позичальника за кредитним договором у разі неотримання ним коштів за договором є визнання такого договору недійсним.
А наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 та нормами Глави 83 Цивільного кодексу.
Суд також погоджується з позицією ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке у відзиві на зустрічний позов від 30.09.2025 р. вказало, що воно не є стороною кредитних договорів, тому і не може бути відповідачем за даною позовною заявою. 
Така позиція узгоджується з висновком Пленуму Верховного Суду України, якій у пункті 5 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підкреслив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
При укладанні кредитних договорів, що є предметом даного судового розгляду, права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ» ніяким чином не зачіпались, а тому воно не є іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Щодо судового збору.
Частиною 1 статті 141 ЦПК встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлені вимоги на загальну суму 65773,00 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню в обсягу: 40550,0грн. - 61,65 %.
Відшкодуванню підлягає судовий збір в сумі: 3028 грн. х 61,65 % = 1927,32 грн.
Виходячи з вищенаведених норм матеріального права і керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (код ЄДРПОУ 35625014) загальну суму заборгованості у розмірі 40550 (сорок тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень, а саме:
за Кредитним договором № 7655165 в розмірі 33400 грн., з яких:
12000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
21400,0 грн. - сума заборгованості за відсотками;
за Договором позики № 79449264 в розмірі 7150 грн., з яких:
5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
1650 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” понесені судові витрати в сумі 1927 (одна тисяча дев`ятсот двадцять сім) гривень 32 копійки.
В іншій частині вимог – відмовити.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»" про встановлення факту невиконання первісним кредитором обов`язку видічі коштів позивачу за кредитним договором - відмовити повінстю.
Рішення суду набирає законної сили, відповідно до ст. 273 ЦПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення – 16.07.2025 року. 
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, 2; ЄДРПОУ 35625014;
представник позивача - Стеценко Валерія Ігорівна, РНОКПП НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса АДРЕСА_1 ; 
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
представник відповідача - Індутний-Шматько Станіслав Миколайович; адреса 61007, м. Харків, проспект Архітектора Альошина, 6, офіс 212, РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя  А.С. Кузнєцова