Номер провадження: 33/813/722/26
Номер справи місцевого суду: 506/1006/25 
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря - Чередник К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Окнянського районного суду Одеської області від 10 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -
встановив:

Постановою Окнянського районного суду Одеської області від 10 лютого 2026 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 13600 грн., без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 грн. в дохід держави.
З вказаної постанови вбачається, що 17.11.2025 року о 21:20 год., на західній околиці с. Окни Подільського району Одеської області, на відстані до 18000 м від лінії державного кордону України було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який в групі осіб намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон на вихід з України до Республіки Молдова, в районі пп/зн 0410/08, на напрямку с. Окни (Україна) - с. Нові Гояни (Республіка Молдова), в пішому порядку з документами, що посвідчують особу, чим порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Окнянського районного суду Одеської області від 10 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки невідомо, яким чином ОСОБА_1 мав намір перетнути державний кордон, коли він знаходився на відстані 18 км. від нього;
2)ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебував у с. Окни Одеської області у відрядженні;
3)прикордонною службою не надано доказів того, що ОСОБА_1 намагався перетнути кордон, відсутнє фото або відеофіксація;
4)у матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 про начебто те, що він визнає свою вину, проте ці пояснення були відібрані із застосуванням фізичного та психологічного насилля.
Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою провадження у справі закрити.
Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав представника ОСОБА_1 про розгляд справи на 20.05.2026 року на 10:30 год. В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися. 20.05.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення слухання справи.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 204-1, були повторно досліджені наступні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №012315Е від 17.11.2025 року з якого вбачається, що 17.11.2025 року о 21:20 год., на західній околиці с. Окни Подільського району Одеської області, на відстані до 18000 м від лінії державного кордону України було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який в групі осіб намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон на вихід з України до Республіки Молдова, в районі пп/зн 0410/08, на напрямку с. Окни (Україна) - с. Нові Гояни (Республіка Молдова), в пішому порядку з документами, що посвідчують особу, чим порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що міститься його особистий підпис.
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги про те, що прикордонною службою не надано доказів того, що ОСОБА_1 намагався перетнути кордон, відсутнє фото або відеофіксація, з наступних підстав.
Так із письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він мав на меті незаконно перетнути державний кордон України у Республіку Молдова з подальшим переміщенням до Країн Європейського Союзу. За допомогою друзів знайшов невідому особу, яка за 8000 доларів США, 2500 доларів США з яких він вже сплатив, мала надати інструкцію щодо перетину державного кордону України. Місяць тому ОСОБА_1 прибув до м. Одеси, де чекав вказівок. 17.11.2025 року йому надійшла вказівка, що він мав прибути за адресою: вул. Європейська, що він і зробив. Прибувши за вказаною адресою, його чекав автомобіль марки КІА, та прийшов ще один незнайомий йому чоловік, а саме: ОСОБА_2 . Сівши у транспортний засіб, вони вибули в бік кордону. Під час реалізації наміру, їх було виявлено прикордонниками. Вину свою визнає, скарг та претензій не має. 
Із рапорту інспектора прикордонної служби 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майстера сержанта ОСОБА_3 , вбачається, що 17.11.2025 року о 21:20 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на західній околиці н.п. Окни, Подільського району Одеської області, на відстані до 1800 м. від лінії держаного кордону України було виявлено 2 громадянина України: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в групі осіб намагалися перетнути державний кордон поза пунктами пропуску через державний кордон, на вихід з України до Республіки Молдова, на напрямку Окни (Україна) - Нові Гояни (Республіка Молдова), в районі пп/зн 0410/08 в пішому порядку, з документами, що посвідчують їх особу. В подальшому, згідно п. 34 ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», вказаних осіб запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для з`ясування обставин щодо спроби незаконного перетинання державного кордону України.
Із письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він мав на меті незаконно перетнути державний кордон України у Республіку Молдова з подальшим переміщенням до Іспанії, до друзів. За допомогою друзів знайшов особу, яка за 10000 доларів США, 3500 доларів США з яких він вже сплатив, мала надати інструкцію щодо незаконного перетину. У жовтні місяці він прибув до м. Одеси, де майже місяць мешкав у орендованій квартирі та чекав подальших вказівок. 17.11.2025 року йому надійшла вказівка, що він мав прибути за адресою: вул. Європейська, що він і зробив. Прибувши за вказаною адресою, там перебувала невідома йому особа, а саме ОСОБА_1 , а також чекав автомобіль марки КІА, яка мала доставити їх до державного кордону України. Сівши у транспортний засіб, вони вибули в бік кордону. Під час реалізації наміру, їх було виявлено прикордонниками. Вину свою визнає, скарг та претензій не має. 
Згідно довідки за результатами проведення перевірочних заходів відносно ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вбачається, що дані особи вишукували можливість перетину державного кордону України в мережі інтернет та серед своїх знайомих. В ході пошуку було знайдено контакт «ІНФОРМАЦІЯ_3» (ІНФОРМАЦІЯ_4, id: НОМЕР_1 ).На початку жовтня 2025 року ОСОБА_1 використовуючи месенджер телеграм написав «ІНФОРМАЦІЯ_3» з приводу незаконного перетину державного кордону України, на що останній повідомив, що зможе надати допомогу у даному питанні за грошову винагороду у сумі 8000 доларів США з передоплатою у 2500 доларів США. ОСОБА_1 зробив передоплату на криптогаманець, після чого отримав вказівку, що йому робити.17.11.2025 року виконавши всі вказівка ОСОБА_1 прибув за адресою вул. Європейська, де зустрівся із ОСОБА_2 , після чого вони отримали подальші вказівки, де їм треба прибути. Дізнавшись адресу де їх чекав автомобіль вони прибули, та в подальшому вирушили за маршрутом: Одеса-траса Е95-траса Е584-Окни. Так, 17.11.2025 року о 21:00 год. вищевказаний автомобіль (КІА, білого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 ) було зупинено військовослужбовцями Держприкордонної служби для перевірки документів та мети перебування в прикордонні. Так під час перевірки стало відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали на меті незаконно перетнути державний кордон України.
Так, до довідки за результатами проведення перевірочних заходів відносно ОСОБА_1 було долучено фото паспорту громадянина України та фото паспорту паспорту громадянина України для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 , фото мобільного телефону ОСОБА_1 з роздруківкою його спілкування з «ІНФОРМАЦІЯ_3» за допомогою месенджера телеграм.
Крім того, у довідки за результатами проведення перевірочних заходів відносно ОСОБА_1 зазначено, точні координати місця затримання: 47.5308681,29.4780658.
Таким чином, досліджені докази, які містяться у матеріалах справи та як були досліджені апеляційним судом, в своїй сукупності доводять винні дії ОСОБА_1 та доводять його наміри незаконного перетину державного кордону України.
Посилання ОСОБА_1 , про те, що є фізичною особою-підприємцем та перебував у с. Окни Одеської області у відрядженні не заслуговує на увагу оскільки не підтверджено жодним належним та допустимими доказом. 
Проте, як вбачається із ЄДРСР постановою Окнянського районного суду Одеської області від 18.12.2025 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 13600 грн., без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605,60 грн. в дохід держави. 
З вказаної постанови вбачається, що 17.11.2025 року о 21:20 год., на західній околиці селища Окни, Подільського району, Одеської області, на відстані до 18000 м від лінії державного кордону України, було виявлено громадянина України ОСОБА_2 , який в групі осіб в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України на вихід з України в Республіку Молдова на напрямку с. Окни (Україна) - с. Нові Гояни (Республіка Молдова), поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП..
Постанова набрала законної сили та оскаржена не була. 
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи, достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 17.11.2025 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 про начебто те, що він визнає свою вину, проте ці пояснення були відібрані із застосуванням фізичного та психологічного насилля з огляду на таке.
Одеський апеляційний суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом ст. 268 КУпАП, згідно якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом скористався, надав свої письмові пояснення в яких вину свою визнав, претензій до прикордонників немає, вказав, що мав намір перетину державного кордону України, з метою подальшого переміщення о країн Європейського Союзу. Однак, у наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 не вказав заперечень, зауважень щодо порушень працівниками Державної Прикордонної служби України законодавства при складанні протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Тому посилання апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що працівники прикордонної служби шляхом застосуванням фізичного та психологічного насилля спонукали ОСОБА_1 написати пояснення під диктовку, що не відповідає об`єктивним та достовірним обставинам справи. Так, ОСОБА_5 не надав суду апеляційної інстанції доказів того, що він звертався із відповідним скаргами на дії працівників прикордонної служби.
Щодо посилань апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки невідомо, яким чином ОСОБА_1 мав намір перетнути державний кордон, коли він знаходився на відстані 18 км. від нього, суд апеляційної інстанції зауважує на такому.
За матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_5 ставиться в провину порушення вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».
За змістом ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Згідно з абзацу першому п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Окрім того, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків віком 18-60 років за кордон.
Докази, наведені вище, які апеляційний суд визнає належними й допустимими, і зібраними відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення - спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи фактично підтверджують лише факт перебування ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_2 , у прикордонній смузі, а не безпосередню спробу перетину кордону, апеляційним судом сприймаються критично з огляду на таке.
Ознаками об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою ст. 204-1 КУпАП, є:
- перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;
- перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;
- перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті будь-яким способом з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
При цьому, визначальною ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення є місце його вчинення.
Суб`єктом правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є фізична осудна особа, яка діяла групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті та яка вчинила одне з діянь, визначених серед ознак об`єктивної сторони даного правопорушення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони» установлено контрольовані прикордонні райони в межах територій міст і районів (згідно з додатком). Зі змісту даного додатку до постанови вбачається, що в Одеській області районами, які визнані контрольованими прикордонними є Білгород-Дністровський, Болградський, Ізмаїльський, Одеський, Подільський, Роздільнянський райони.
Місце виявлення ОСОБА_1 , а саме в районі пп/зн 0410/08, на території Подільського району Одеської області, територіально розташований до складу контрольованого прикордонного району, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони».
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мав дозвільні документи, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, встановлені законодавством.
Таким чином, апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як: місце затримання ОСОБА_1 (пп/зн 0410/08, на території Подільського району - контрольований прикордонний район) разом з іншими особами, а саме - 18000 м від лінії державного кордону України та Республіки Молдова, спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску; відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, а лише паспорт; вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення та спростовують твердження про те, що він не мав умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
При цьому, доводи ОСОБА_1 про те, що він є фізичною особою підприємцем, який перебував у відродженні, не змінює правильності кваліфікації його дій за ст. 204-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 таким чином усвідомлював протиправність свого адміністративного проступку, зобов`язаний був передбачати негативні наслідки таких дій і свідомо допускав їх настання, що свідчить про умисну форму вини принаймні у вигляді непрямого умислу і, як слідство, утворює склад адміністративного правопорушення за ст. 204-1 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної постанови суду першої інстанції та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Отже, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн., яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Окнянського районного суду Одеської області від 10.02.2025 року.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Окнянського районного суду Одеської області від 10 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду С.О. Погорєлова