П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/41512/25

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
29.04.2026 року;
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Градовського Ю.М.
– Казанчук Г.П.
За участю: секретаря – Недашковської Я.О.
представника апелянта – Шарикіна Ю.В.
позивача – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Південного міжрегіонального головного управління Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.11.2025 року №1079-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з дати фактичного звільнення - 28.11.2025 року;
стягнути з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати ОСОБА_1 іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей та у разі його згоди, перевести на відповідну посаду.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2021 року проходив державну службу у Південному міжрегіональному головному управлінні Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на посаді заступника начальника цього Управління.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №826 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» ліквідовано як юридичні особи публічного права: Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні. Утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Наказом Держпродспоживслужби від 27.11.2025 №1079-к позивача звільнено з посади заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із ліквідацією Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Оспорюючи правомірність та обґрунтованість наказу відповідача, позивач зазначає, що у спірному випадку фактично відбулась реорганізація територіальних органів Держпродспоживслужби шляхом злиття у Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, якому і були передані повноваження, завдання та функції цих територіальних органів Держпродспоживслужби. Натомість, в порушення вимог пункту 1 частини 1, частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» та положень статей 40, 42, 49-2 КЗпП України позивачеві не було запропоновано рівнозначну посаду державної служби або ж нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.11.2025 року №1079-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
Поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з 01.12.2025 року.
Стягнув з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 258624,36 грн. з проведенням (утриманням) необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з 01.12.2025 року.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 53880,01 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не було дотримано вимог частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу». Зокрема, позивачеві не було запропоновано іншу рівнозначну посаду державної служби, що є обов`язковим елементом процедури звільнення у відповідних правовідносинах. Посилання відповідача на ліквідацію державного органу як підставу для невиконання такого обов`язку, суд визнав необґрунтованими, оскільки фактичні обставини справи свідчать про інший характер припинення органу, що не звільняє суб`єкта владних повноважень від дотримання встановлених гарантій державного службовця.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянти зазначають, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №826 ліквідовано як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у тому числі Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні. Зазначена постанова Кабінету Міністрів України в установленому законом порядку не оскаржена та є чинною, тому підлягає виконанню усіма особами, яких цей акт стосується, у тому числі відповідачем. Оскільки саме Кабінет Міністрів України у межах своїх повноважень, вживаючи у Постанові №826 термін «ліквідація», виявив свій інтерес у припиненні територіальних органів Держпродспоживслужби без правонаступників, тлумачення судом першої інстанції терміну «ліквідація» як «реорганізація» явно суперечить інтересу Кабінету Міністрів України припинити територіальні органи Держпродспоживслужби без правонаступників. Поряд з тим, в порушення вимог статті 49 КАС України такий центральний орган виконавчої влади (Кабінет Міністрів України) не залучений до участі у справі у якості третьої особи.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 23.09.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №873 «Про утворення на державному кордоні міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів».
Відповідно до зазначеної постанови було утворено, зокрема, Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 12.10.2021 №566-к Чернова Ігоря Володимировича призначено на посаду заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
14.07.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №826 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», якою ліквідовано як юридичні особи публічного права такі міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, зокрема:
Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні;
Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
03.09.2025 позивач отримав попередження про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
15.10.2025 позивач звернувся до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів із заявою, в якій просив перевести його з займаної посади заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (ЄДРПОУ 44068843) на рівнозначну посаду заступника начальника Південно-східного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (ЄДРПОУ 46102173).
У листі від 11.11.2025 за №В-7054/4-7591 відповідач зазначив, що посади заступників начальника Південно-Східного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні укомплектовано.
Наказом Держпродспоживслужби від 27.11.2025 №1079-к позивача звільнено 28 листопада 2025 року з посади заступника начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Не погоджуючись з наказом відповідача, посилаючись на його неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2025 №889-VІІІ.
Частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно частин 2, 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно частини 5 статті 22 Закону №889-VІІІ у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Частиною 1 статті 83 Закону №889-VІІІ передбачено, що державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Так, відповідно до частини 1 статті 87 Закону №889-VIIІ підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Сталою та послідовною є правова позиція Верховного Суду про те, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передання іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати реальність такої ліквідації із врахуванням вищенаведеного. Оскільки юридичний акт, що став підставою для ліквідації, та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов`язані, перевірці підлягають законність як цього юридичного акту, так і процедури звільнення.
Зокрема, згідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 03.04.2025 у справі №300/5208/22, від 16.05.2024 у справі №300/5311/22, від 31.07.2024 року у справі №300/5313/22, ліквідація державного органу (як підстава для припинення державної служби) пов`язується не тільки з виданням відповідного розпорядчого акту про ліквідацію юридичної особи [публічного права], але також з тим, що держава відмовляється від виконання певних завдань і функцій або ж передає їх (чи залишає їх) іншому державному органу (приміром, для недопущення дублювання повноважень державних органів). Іншими словами, ліквідація юридичної особи публічного права - навіть якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відповідний запис не тотожна за змістом і юридичними наслідками ліквідації державного органу, який, між тим, може мати статус юридичної особи, яка за порядком утворення належить до юридичних осіб публічного права.
Злиття кількох державних органів в один й наділення цього новоутвореного (в результаті такого способу реорганізації) державного органу по суті тими самими владними повноваженнями, які мали ті органи, які злилися в один, не означає, що припинені (шляхом злиття) державні органи ліквідовані інституційно. У такий спосіб вони набули нової "форми", але їх "сутність", яка виявляється у завданнях і функціях у визначеній сфері правовідносин, залишилися ті самі. Звідси й робиться висновок, що державний орган (зокрема й місцевого рівня, як-от у цій справі) не ліквідований, а реорганізований.
Висловлені вище міркування стосовно того, який зміст вкладається в "ліквідацію" державного органу та зміни, внесені до статті 87 Закону №889-VIII згідно із Законами №117-IX від 19.09.2019, №440-IX від 14.01.2020, №1285-IX від 23.02.2021, не заперечують існуючого підходу до розрізнення "ліквідації" державного органу від його "реорганізації", а з тим і юридичних процедур та наслідків, які мають застосовуватися щодо державних службовців.
Відтак, суд першої інстанції правильно визначив, що для правильного вирішення справ такої категорії передусім необхідно з`ясувати суть змін в організації функціонування територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а відтак і їх юридичні наслідки.
В контексті спірних правовідносин, судом першої інстанції правильно враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №826 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» ліквідовано як юридичні особи публічного права такі міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів:
Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні;
Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.08.2025 внесено запис за №1005561100010076350 про припинення юридичної особи - Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні. З вказаного моменту юридична особа публічного права перебуває з відміткою "в стані припинення".
Станом на момент розгляду справи Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні перебуває у статусі "в стані припинення", що підтверджується відповіддю від 29.04.2026 за №2669285 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 06.10.2025 зареєстровано Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (код ЄДРПОУ 46102173).
Також, у постанові Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №826, як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено об`єднання (злиття) двох територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, що припиняються, в новий територіальний орган Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, повноваження якого поширюються на дві адміністративно-територіальні одиниці (області) на які розповсюджувалися повноваження Східного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні.
Поряд з тим, у пункті 4 Положення про Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 25 грудня 2024 року №889 передбачено, що повноваження Міжрегіонального головного управління поширюються на території Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Черкаської, Херсонської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (далі обслуговування).
У пункті 5 цього Положення передбачено, що міжрегіональне головне управління відповідно до покладених на нього завдань:
1) забезпечує здійснення державного контролю на державному кордоні України за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин, вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України;
2) здійснює документальні перевірки вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України, у тому числі перевіряє міжнародні сертифікати на відповідність вимогам законодавства;
3) здійснює перевірки відповідності вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України;
4) здійснює фізичні перевірки вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України;
5) затримує вантажі та приймає рішення про поводження з вантажами, які не відповідають законодавству, у порядку, установленому законом;
6) забезпечує застосування періодичності перевірок вантажів, які ввозяться (пересилаються) на митну територію України, затвердженої Держпродспоживслужбою;
7) надає митному органу інформацію, необхідну для здійснення митних формальностей, у тому числі 3 використанням єдиного державного інформаційного вебпорталу «Єдине вікно для міжнародної торгівлі»;
8) взаємодіє з митними органами, іншими державними органами, установами та організаціями, уповноваженими на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, та іншими заінтересованими особами під час проведення державного контролю вантажів з продуктами, що ввозяться на митну територію України (у тому числі з метою транзиту) з використанням механізму «єдиного вікна»;
9) використовує інформаційно-комунікаційні системи Держпродспоживслужби;
10) здійснює застосування ветеринарно-санітарних заходів для охорони території України від занесення збудників хвороб тварин з території інших країн або з карантинних зон;
11) забезпечує здійснення дезінфекції транспортних засобів, що перетинають кордон з територій, на яких існує загроза високого ризику занесення збудників хвороби тварин, що підлягає повідомленню;
12) проводить розширений та вибірковий ветеринарно-санітарний контроль товарів;
13) проводить стандартний прикордонний ветеринарно-санітарний контроль товарів;
14) надає адміністративні послуги відповідно до закону;
15) надає в передбачених законодавством випадках платні послуги;
16) забезпечує зберігання на призначеному прикордонному інспекційному посту оригіналів міжнародного сертифіката та інших документів, що вимагаються згідно із законом, а також копії загального ветеринарного документа на ввезення;
17) забезпечує оформлення загального документа на ввезення та загального ветеринарного документа на ввезення відповідно до закону;
18) обмежує, забороняє або припиняє обіг, у тому числі транспортування (переміщення), відповідно до законодавства об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду в разі порушення ветеринарно-санітарних заходів, установлених законодавством, якщо такі порушення можуть спричинити безпосередню загрозу життю та/або здоров`ю людей і тварин;
19) інформує Держпродспоживслужбу про всі випадки виявлення серед тварин, що транспортуються (переміщуються), хворих, а також тих, що викликають підозру на захворювання, загинули від інфекційних захворювань, прийняття рішення щодо затримання об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, виникнення осередків інфекційного захворювання тварин, їх масового отруєння під час транспортування (переміщення);
20) забезпечує нерозголошення інформації з обмеженим доступом, отриманої у зв`язку із здійсненням державного контролю;
21) узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його повноважень, готує пропозиції щодо його вдосконалення та подає їх на розгляд Держпродспоживслужбі;
22) організовує роботу та облаштовує призначені прикордонні інспекційні пости та призначені пункти пропуску на державному кордоні України;
23) здійснює інші повноваження, визначені законом”.
Поряд з тим, у пункті 4 Положення про Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 29 серпня 2025 року №909 передбачено, повноваження Міжрегіонального головного управління поширюються на території Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Черкаської, Херсонської, Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Полтавської Харківської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (далі -зона обслуговування).
У пункті 5 Положення про Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 29 серпня 2025 року №909 передбачено, що міжрегіональне головне управління відповідно до покладених на нього завдань:
1) забезпечує здійснення державного контролю на державному кордоні України за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин, вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї;
2) здійснює документальні перевірки вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України, у тому числі перевіряє міжнародні сертифікати на відповідність вимогам законодавства;
3) здійснює перевірки відповідності вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України;
4) здійснює фізичні перевірки вантажів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї;
5) затримує вантажі та приймає рішення про поводження з вантажами, які не відповідають законодавству, у порядку, установленому законом;
6) забезпечує застосування періодичності перевірок вантажів, які ввозяться (пересилаються) на митну територію України, затвердженої Держпродспоживслужбою;
7) надає митному органу інформацію, необхідну для здійснення митних формальностей, у тому числі з використанням єдиного державного інформаційного вебпорталу «Єдине вікно для міжнародної торгівлі»;
8) взаємодіє з митними органами, іншими державними органами, установами та організаціями, уповноваженими на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, та іншими заінтересованими особами під час проведення державного контролю вантажів з продуктами, що ввозяться на митну територію України (у тому числі з метою транзиту) з використанням механізму «єдиного вікна»;
9) використовує інформаційно-комунікаційні системи Держпродспоживслужби;
10) здійснює застосування ветеринарно-санітарних заходів для охорони території України від занесення збудників хвороб тварин з території інших країн або з карантинних зон;
11) забезпечує здійснення дезінфекції транспортних засобів, що перетинають кордон з територій, на яких існує загроза високого ризику занесення збудників хвороби тварин, що підлягає повідомленню;
12) проводить розширений та вибірковий ветеринарно-санітарний контроль товарів;
13) проводить стандартний прикордонний ветеринарно-санітарний контроль товарів;
14) надає адміністративні послуги відповідно до закону;
15) надає в передбачених законодавством випадках платні послуги;
16) забезпечує зберігання на призначеному прикордонному інспекційному посту оригіналів міжнародного сертифіката та інших документів, що вимагаються згідно із законом, а також копії загального документа на ввезення та загального ветеринарного документа на ввезення;
17) забезпечує оформлення загального документа на ввезення та загального ветеринарного документа на ввезення відповідно до закону;
18) обмежує, забороняє або припиняє обіг, у тому числі транспортування (переміщення), відповідно до законодавства об`єктів державного ветеринарно санітарного контролю та нагляду в разі порушення ветеринарно-санітарних заходів, установлених законодавством, якщо такі порушення можуть спричинити безпосередню загрозу життю та/або здоров`ю людей і тварин;
19) інформує Держпродспоживслужбу про всі випадки виявлення серед тварин, що транспортуються (переміщуються), хворих, а також тих, що викликають підозру на захворювання, загинули від інфекційних захворювань, прийняття рішення щодо затримання об`єктів державного ветеринарно- санітарного контролю та нагляду, виникнення осередків інфекційного захворювання тварин, їх масового отруєння під час транспортування (переміщення);
20) забезпечує нерозголошення інформації з обмеженим доступом, отриманої у зв`язку із здійсненням державного контролю;
21) узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його повноважень, готує пропозиції щодо його вдосконалення та подає їх на розгляд Держпродспоживслужбі;
22) організовує роботу та облаштовує призначені прикордонні інспекційні пости та призначені пункти пропуску на державному кордоні України, що входять до зони обслуговування Міжрегіонального головного управління;
23) здійснює інші повноваження, визначені законом”.
Правильно аналізуючи вищенаведені акти, судом першої інстанції вірно визначив, що Держава в особі Кабінету Міністрів України, ліквідувавши постановою від 14 липня 2025 року №826 Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, не відмовилася від завдань з реалізації державної політики ветеринарної медицини та безпечності харчових продуктів, здійснення державного ветеринарно-санітарного контролю, застосування ветеринарно-санітарних заходів, заходів щодо охорони в межах компетенції території України від проникнення хвороб тварин з території інших держав або карантинних зон, натомість наділила ними (завданнями) новоутворений міжрегіональний територіальний орган - Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів.
Таким чином, після формальної ліквідації територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Східне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні) фактично відбулася їх реорганізація шляхом злиття у Південно-Східне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів, якому і були передані повноваження, завдання та функції названих державних територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а не їх ліквідація.
За правилами частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Таким чином, існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини 1 цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
У зв`язку з чим, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Зазначене відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 10.11.2022 у справі №640/24023/21, від 23.02.2023 у справі №140/9066/21, від 11.05.2023 у справі №380/9574/21, від 27.06.2023 у справі №120/3712/21-а, від 14.09.2023 у справі №640/15737/22, від 12.09.2024 у справі №380/9055/22, від 10.07.2025 за №380/5244/22 та інших.
Також, у постанові Верховного Суду у постанові від 30.11.2022 у справі №640/15797/21 сформовано правовий висновок щодо питання застосування частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ у редакції Закону №1285-IX у системному зв`язку з положеннями частини 5 статті 22 Закону №889-VІІІ. У цій постанові Верховний Суд виснував, що приписи частини 3 статті 87 Закону №889-VIIІ у редакції, чинній з 06.03.2021, вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації (пропонувати вакантні рівнозначні посади чи ні). Тобто положення частини третьої статті 87 Закону №889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести. Водночас приписи частини 5 статті 22 Закону №889-VI дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.
У подальшому застосування такого підходу щодо тлумачення частини 3 статті 87 Закону №889-VIIІ у редакції Закону №1285-ІХ знайшло відображення у низці інших постанов Верховного Суду, приміром у постановах від 05.04.2023 у справі №640/12871/21, від 12.04.2023 у справі №340/1791/22, від 24.07.2023 в справі №140/7340/22 та інших.
Поряд з тим, у постанові від 12.09.2024 у справі №380/9055/22 Верховний Суд дійшов таких висновків: "Твердження скаржника про те, що частина 3 статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №1285-ІХ чітко передбачає обов`язок суб`єкта призначення/керівника державної служби запропонувати лише одну рівнозначну посаду державної служби є нічим іншим, аніж суб`єктивним сприйняттям і трактуванням цієї норми відповідачем та не ґрунтується на правильному тлумаченні. Так, словосполучення "іншу рівнозначну посаду державної служби" не означає "одну рівнозначну посаду державної служби". Під "іншою" слід розуміти будь-яку вакантну рівнозначну посаду державної служби, яку може обійняти державний службовець з урахуванням своєї кваліфікації. Відповідно, якщо таких посад декілька, то всі вони повинні бути запропоновані державному службовцю".
Надалі, вказана думка розвинута Верховним Судом у постанові від 10.07.2025 у справі №380/5244/22, де звернуто увагу на те, що обов`язок з працевлаштування працівника, який покладається на роботодавця з моменту попередження про вивільнення і триває до дня звільнення, реалізується через надання всіх саме вакантних посад, які з`явилися в установі протягом цього періоду, а також тих, що існували на день звільнення. Зміст частини 3 статті 87 Закону №889-VIII передбачає, що роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі можливі варіанти переведення, що відповідають його професійній кваліфікації. З підстав наведеного, суд касаційної інстанції погодився із тим, що в контексті спірних правовідносин відповідач [суб`єкт звільнення] не має обов`язку пропонувати абсолютно всі рівнозначні посади (окрім вакантних посад), оскільки в такому разі виникла б необхідність звільняти працівників, які їх займають на законних підставах.
Зважаючи, що Південне міжрегіональне головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні як державний орган припинилося внаслідок реорганізації, то позивач за такої ситуації міг би бути звільнений з державної служби на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону у разі, якщо не було можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі її відмови від переведення на запропоновану посаду (абзац 3 частини 3 статті 87 Закону).
Посилання ж відповідача на ліквідацію державного органу, як підстава для невиконання такого обов`язку, є необґрунтованими, адже фактичні обставини справи свідчать про інший характер припинення державного органу, що, в свою чергу, не звільняє суб`єкта владних повноважень від дотримання встановлених гарантій державного службовця.
Відтак, з урахуванням встановлених у справі обставин та правильного аналізу норм чинного законодавства у сфері державної служби в їх системному зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем не було дотримано вимог частини 3 статті 87 Закону №889-VIII. Зокрема, позивачеві не було запропоновано іншу рівнозначну посаду державної служби, що є обов`язковим елементом процедури звільнення у відповідних правовідносинах. Допущені відповідачем порушення мають істотний характер, оскільки вплинули на законність прийнятого рішення та призвели до порушення прав позивача.
Враховуючи викладене, з огляду на положення статті 235 КЗпП та Порядку №100, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність та необґрунтованість оспорюваного наказу, наявність підстав для скасування оспорюваного рішення відповідача, поновлення позивача на попередній посаді із проведенням на його користь відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням.
Також, виходячи з характеру спірних правовідносин та предмету спору у цій справі, слід визнати необґрунтованими доводи апелянта про безпідставне не залучення судом першої інстанції до участі у цій справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Кабінету Міністрів України відповідно до статті 49 КАС України. Адже, спірні правовідносини не впливають на права та інтереси Кабінету Міністрів України, не створюють для цього органу центральної виконавчої влади безпосередніх обов`язків.
Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 27.07.2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: Ю.М. Градовський

Г.П. Казанчук