Справа № 134/443/26
Провадження № 22-ц/801/1906/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Л. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року | Справа № 134/443/26 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент - Банк» 
на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 травня 2026 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Заочне рішення ухвалила суддя Швець Л. В.,
Заочне рішення ухвалено у відсутності сторін у с-щі Крижопіль 
Повний текст рішення складено 20 травня 2026 року,

Встановив:
У березні 2026 року АТ «А - Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 березня 2019 року у розмірі 89 639,08 грн., судові витрати в сумі 2662,40 грн. судового збору.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 березня 2019 року ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. 
Відповідачем 18 березня 2019 року підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту, на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Вказані документи містять всі суттєві умови кредитування, строк, розмір процентів, максимальний розмір кредиту. 
АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. 
Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 12 березня 2026 року утворилася заборгованість у розмірі 89 639,08 грн., з яких: 79 321,69 грн. – заборгованість за кредитом, 10 317,39 грн. – заборгованість по відсоткам, які позивач просить стягнути з відповідача. 
Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 травня 2026 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 березня 2019 року у розмірі 14 087,79 грн., станом на 12 березня 2026 року, - суму заборгованості за кредитом.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у сумі 418,53 грн. 
В апеляційній скарзі позивач АТ «А - Банк», пославшись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах спростовуються тим, що відповідач фактично прийняв пропозицію до укладення договору дією та сплатою періодичних платежів, згідно до ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачем додано до позовної заяви не тільки Тарифи з сайту банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого, який підписаний боржником, тому застосуванню підлягала правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 284/157/20 від 02 грудня 2020 року, а не постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, що застосована судом. 
Також судом не враховано, що відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, у якому його повідомлено про основні умови користування з використанням кредитної картки і в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. При цьому сумніви суду відносно розрахунку заборгованості є необґрунтованими, оскільки на підтвердження вірності розрахунку банк надав банківську виписку.
Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надала.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що відповідач 18 березня 2019 року підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 : дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу (а. с. 9).
В анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 в тому, що дана анкета-заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем ОСОБА_1 18 березня 2019 року, котрий містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за кредитними картками «Універсальна», «Універсальна Gold» (а. с. 10).
Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по картці № НОМЕР_1 від 12 березня 2026 року за період з 18 березня 2019 року по 12 березня 2026 року та підтверджує, що ОСОБА_1 користувалася коштами банку, періодично здійснювала погашення заборгованості, а банк здійснював списання відсотків за використання кредитного ліміту (а. с. 30-45). 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту погодження відповідачем умов договору, зокрема, в частині розміру процентів за користування кредитними коштами. Відтак суд встановив, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 10 317,39 грн. слід відмовити, а сума заборгованості по тілу кредиту у сумі 79 321,69 грн. підлягає зменшенню на 65 233,90 грн., котрі були сплачені відповідачем у період з 18 березня 2023 року по 12 березня 2026 року та зараховані банком на погашення відсотків. 
Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.
Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 березня 2019 року в загальній сумі 89 639,08 грн., із яких: 79 321,69 грн. – заборгованість за кредитом; 10 317,39 грн. – заборгованість по відсоткам, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в АТ «А - Банк», підписану 18 березня 2019 року (а. с. 9), паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 12), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18 березня 2019 року, укладеним між АТ «А - Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 12 березня 2026 року (а. с. 23-29), виписку по картці ОСОБА_1 (а. с. 30-45), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 11-18), а також копію паспорта відповідача (а. с. 20) і документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 47-55).
Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи розуміла відповідач та ознайомилася і погодлався з ними, підписавши від 18 березня 2019 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 18 березня 2019 року взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.
Доданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем ОСОБА_1 18 березня 2019 року, містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за кредитними картками «Універсальна» та «Універсальна Gold». Проте цей паспорт не містить інформації щодо того, яку саме картку видано відповідачеві: «Універсальна» чи «Універсальна Gold», що відповідно позбавляє суд можливості визначити, який із зазначених у цьому паспорті розмір процентної ставки за користування кредитною карткою підлягав нарахуванню відповідачеві: 3,9 % в місяць (46,8 % річних) чи 3,7 % в місяць ( 44,4 % річних) (а. с. 10). 
За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданим банком: паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та витяг з Тарифів і витяг із Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.
Доводи апеляційної скарги в тому, що позивачем додано до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого, який підписаний боржником, тому застосуванню підлягала правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 284/157/20 від 02 грудня 2020 року, є помилковим, зробленим з посиланням на неактуальну правову позицію, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) вбачає наявні підстави для відступу від висновку викладеному, у тому числі у зазначеній позивачем постанові про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Верховний Суд дійшов висновку, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. 
Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не довів належними та допустимими доказами факту погодження відповідачем умов договору, зокрема, в частині розміру процентів за користування кредитними коштами.
Відтак суд першої інстанції вірно встановив, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 10317,39 грн. слід відмовити, а сума заборгованості по тілу кредиту у сумі 79321,69 грн. підлягає зменшенню на 65 233,90 грн., котрі були сплачені відповідачем у період з 18 березня 2023 року по 12 березня 2026 року та зараховані банком на погашення відсотків.
Отже доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат змінюється у випадку зміни рішення або ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції. Оскільки рішення суду залишається без змін, тому відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. В. Матківська
Судді | І. В. Міхасішин
| І. М. Стадник