Справа № 522/19938/23
Провадження № 2/522/2465/26
      
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня           м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В., 
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.., 
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» 09.10.2023 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Porsche.
29 липня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля Porsche під керуванням ОСОБА_2 . У зв`язку з настанням страхового випадку позивачем відповідно до умов договору страхування потерпілому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 126 198,11 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року у справі № 522/9312/21 з відповідача на користь ПрАТ «СК «УНІКА» стягнуто в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 126 198,11 грн. Зазначене рішення було виконано відповідачем у примусовому порядку 20 лютого 2023 року, що підтверджується відповідними платіжними документами.
Позивач зазначає, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України виник обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.
За розрахунком позивача, за період з 27 серпня 2019 року по 20 лютого 2023 року сума інфляційних втрат становить 63 569,42 грн, а сума трьох відсотків річних — 13 204,11 грн, що загалом складає 76 773,53 грн.
Посилаючись на положення статей 11, 22, 509, 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, а також норми Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 63 569,42 грн, три відсотки річних у сумі 13 204,11 грн, а всього 76 773,53 грн, а також судовий збір у розмірі 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн..
Справа була розподілена на суддю Приморського районного суду м.Одеси Павлик І.А. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 року.
Ухвалою суду від 11.10.2023 року провадження у даній справі було відкрито та призначено в порядку спрощеного спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
До суду 27.10.2023 року відповідачем було подано відзив на позов, згідно якого відповідачка з позовом не погодилась, позов не визнала у повному обсязі та вважає його безпідставним. Посилалась на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/9312/21 від 18.11.2021 року позов ПрАТ «СК «УНІКА» задоволено повністю та призначено ОСОБА_1 компенсацію заподіяних збитків у розмірі 126 198,11 грн, а також стягнення судового збору у розмірі 2270,00 грн. Рішення набрало чинності 21.12.2021 року. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 18.11.2021 року у справі No 522/9312/21 було видано виконавчий лист №522/9312/21 від 14.02.2022 року.
03.02.2023 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Подолян Аліною Валеріївною винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження No70910373 (далі – ВП No70910373). Платіжним дорученням б/н від 17.02.2023 року на рахунок Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проведено переказ у розмірі 142 684,00 грн (сто сорок дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) на виконання ВП 70910373. У подальшому, 20.02.2023р., винесено Постанову про закінчення ВП №70910373 з примусового виконання виконавчого листа №522/9312/21 від 14.02.2022 року у зв`язку з фактичним виконанням ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі.
Відповідачка посилалась на те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, а саме такою є ст. 625 ЦК України. Окрім того, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Вказаним законом не передбачено стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Додатково вказувала на те, що передбачене частиною другою ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. З огляду на вищевикладене, вимоги Позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Додатково відповідачка звернула увагу суду на необґрунтованість предмету позову зі спробою збільшення безпідставної суми стягнення. Зазначила, що позивач просить стягнути суми інфляційних втрат у розмірі 63 569,42 грн та 3% річних в розмірі 13 204,11 грн, розрахованих за період з 27.08.2019 року по 20.02.2023 року щодо простроченої суми відшкодування у розмірі 126 198,11 грн за рішенням Приморського районного суду у справі №522/9312/21 від 18.11.2021 року, яке набрало чинності 21.12.2021 року.
Наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних відповідач вважає необґрунтованим. Вказувала, що позивач розрахував суми інфляційних втрат у розмірі 63 569,42 грн та 3% річних у розмірі 13 204,11 грн від суми стягнення за Рішенням у розмірі 126 198,11 грн, при цьому початком виникнення зобов`язання Позивач вважає 27.08.2019 року (дата виплати страхового відшкодування на виконання зобов`язань по Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №027047/4615/0000016 від 28.11.2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_3 , згідно платіжного доручення No105068). Хоча станом на 27.08.2019 року, відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», у Позивача виникло лише право вимоги у порядку регресу в межах фактичних витрат до особи, відповідальної за завдані збитки. Винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідача визнано Постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/13982/19 від 27.09.2019 року, яка набрала чинності 08.10.2019 року. Відповідальність щодо відшкодування мною збитків у розмірі 126 198,11 грн встановлена лише Рішенням Приморського районного суду у справі №522/9312/21 від 18.11.2021 року, яке набрало чинності 21.12.2021 року.
Таким чином, на думку сторони відповідача, розрахунок Позивача інфляційних втрат та 3% річних є таким, що не відповідає обставинам справи та є повністю необґрунтованим. Матеріали справи не містять належних і достатніх доказів, на які Позивач посилається як на підставу своїх вимог щодо підтвердження існування такої суми боргу саме в період з 27.08.2019 року по 20.02.2023 року. Відповідно відповідачка вважає, що наданий розрахунок на підтвердження заявлених Позивачем вимог, є хибним, та не може враховуватись судом при ухваленні рішення.
Відповідачка додатково звертає увагу суду на поведінку Позивача, яка спонукає до врахування додаткових обставин. 14.02.2022 року видано виконавчий лист. Однак виконавче провадження відкрито за заявою позивача лише 03.02.2023 року. З 07.04.2022 року відповідачка перебуває в місті Дублін через війну та за твердження відповідачки у найкоротший період, а саме 17.02.2023 року на рахунок Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) переказала кошти у розмірі 142 684,00 грн на виконання ВП No70910373. Такі дії Позивача сприймаю як умисні та недобросовісні для збільшення предмету позову. Додатково зазначала про відсутність підстав для стягнення судових витрат. 
Представником позивача 31.10.2023 року до суду було подано відповідь на відзив відповідача, згідно якого сторона позивача заперечувала проти позиції сторони відповідача та наполягали на задоволенні позову. Додатково зазначили, що згідно Договору про надання правової допомоги No1/23ю та Додатку №1 до нього від 02.01.2023 р. (фіксований) позивачем (через повірену особу ТОВ «ЮК«СТАРК Україна») додатково понесено витрати, за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 1 500,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт, а отже витрати на професійну правову допомогу загалом складають 6500 грн..
До суду 09.11.2023 року подано заперечення на відповідь на відзив від відповідача. Відповідачка посилалась на те, що наведені Позивачем позиції Великої Палати Верховного Суду є такими, що регулюють правовідносини, відмінні від відносин між мною та ПрАТ «СК «УНІКА» станом на 21.12.2021 року відповідно до вказаного Рішення. Позивачем не наведено жодної позиції Верховного Суду з регулювання відносин саме щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Звертала увагу на те, що відповідь на відзив не містить жодних заперечень стосовно описаних у відзиві заперечень щодо необгрунтованості предмету позову. Жодних доказів та правового обгрунтування наявності такого зобов`язання з 27.08.2019 року не надано. Стороною позивача у відповіді на відзив збільшено обсяг однотипних із зазначеними у позові обґрунтувань, однак не спростовано мої доводи у відзиві на позов. Ураховуючи те, що матеріали поданого клопотання/заяви під назвою «Відповідь на відзив» від 31.10.2023 року не містять доказів щодо додатково понесених витрати за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 1 500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень), то вимоги стягнути витрати на правничу допомогу, на думку відповідача є недоведеними.
За розпорядженням керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Шарага А.О. від 28.04.2026 року №1256/26, на підставі службової записки помічника судді Бубнова Н.В., було здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями. 
Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та отримана суддею 29.04.2026р..
Ухвалою суду від 27 травня 2026 року справу було прийнято до провадження с. Домусчі Л.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 29 червня 2026 року без виклику сторін.
Представником відповідача 29.05.2026 року до суду були подані письмові пояснення, згідно яких наполягали на тому, що зобов`язання відповідача виникло безпосередньо з факту завдання шкоди. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з відшкодування шкоди, у порядку суброгації, який він не виконував добровільно. В іншому випадку без судового рішення зобов`язання не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку відшкодувати шкоду. На думку сторони відповідача, такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим ст. 509 ЦК України та обов`язку негайного відновлення порушеного права закріпленого у ст. 16 ЦПК України.
Із матеріалів справи судом встановлено наступні обставини.
28.11.2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Porsche.
29 липня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля Porsche під керуванням ОСОБА_2 .. 
ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення та накладено на неї стягнення у розмірі 340 грн., про що свідчить постанова Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 року, справа №522/13982/19.
30.07.2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою №00311464 про подію, що має ознаки страхового випадку та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду.
Наказом №00311464 від 23.08.2019 року та платіжним дорученням №105068 від 27.08.2019 року підтверджується здійснення ПрАТ «СК «УНІКА» виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 126 198,11 грн..
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року у справі № 522/9312/21 з відповідача на користь ПрАТ «СК «УНІКА» стягнуто в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 126 198,11 грн..
Факт завдання відповідачем збитків ПрАТ “СК “УНІКА” у загальній сумі 126 198, 11 грн. встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Подолян Аліною Валеріївною 03.02.2023 року винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №70910373 (далі – ВП No70910373).
Платіжним дорученням б/н від 17.02.2023 року на рахунок Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проведено переказ у розмірі 142 684,00 грн (сто сорок дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) на виконання ВП №70910373.
20.02.2023 року винесено Постанову про закінчення ВП №70910373 з примусового виконання виконавчого листа №522/9312/21 від 14.02.2022 року у зв`язку з фактичним виконанням ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі.
У межах даного позову позивач просив стягнути із відповідачки відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних за весь час прострочення з 27.08.2019р по 20.02.2023р.
За розрахунком позивача,  
-індекс інфляції за період з 27.08.2019 року (дата, з якої строк позовної давності зупинено) по 20.02.2023 року (дата виконання рішення суду) збитки від інфляції склали - 63 569,42грн..
- 3% річних за період з 27.08.2019 року по 20.02.2023 року загальна сума 3% річних склала - 13 204,11 грн..
Оцінюючи доводи сторін, суд виходить із такого.
Згідно частини 3 статті 14 Цивільного кодексу України виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц)).
Окрім того, в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).
Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) боржником підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 13 лютого 2025 року по справі № 922/1920/24.
У справі, що розглядається, судом встановлено відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 126 198, 11 грн., підтвердженого (визначеного) судовим рішенням - рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року у справі № 522/9312/21, у зв`язку з чим суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання приписів частини другої статті 625 ЦК України.
Отже, суд не погоджується з доводами відповідача про неможливість застосування статті 625 ЦК України після ухвалення судового рішення.
Щодо визначення початку періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання, суд враховує наступне. 
Суд не може погодитися із визначеним позивачем періодом нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних з 27.08.2019 року.
Сам по собі факт виплати страхового відшкодування 27.08.2019 року свідчить про перехід до страховика права вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, у порядку, визначеному статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», однак не свідчить про настання прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання саме з цієї дати.
За змістом статті 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов`язання не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після виплати страхового відшкодування позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою про добровільне відшкодування шкоди, а також доказів отримання відповідачем такої вимоги чи ухилення від її виконання.
Отже, позивачем не доведено, що саме з 27.08.2019 року відповідач перебував у зобов`язанні з виконання грошового зобов`язання.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц та від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 дійшла висновку, що положення статті 625 ЦК України поширюються і на деліктні грошові зобов`язання, однак їх застосування можливе лише за наявності прострочення виконання такого зобов`язання.
Оскільки позивач заявив вимоги виключно за період з 27.08.2019 року по 20.02.2023 року та обґрунтував початок нарахування саме датою виплати страхового відшкодування, а належних доказів виникнення простроченних зобовязань з цієї дати суду не надав, суд приходить до висновку про необґрунтованість наведеного розрахунку.
З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди.
Відповідно наведені відповідачем у відзиві доводи про те, що обов`язок відповідача сплатити 3% річних за неправомірне користування грошовими коштами та відшкодувати інфляційні втрати міг виникнути лише з моменту визначення та конкретизації зобов`язання як грошового - з моменту прийняття рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року, набрала законної сили 21.12.2021 року, у справі № 522/9312/21 є доречним. 
Додатково суд враховує, що виходячи із положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних з 24.02.2022 року є неможливим.
За викладеного суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних є за період із 21.12.2021 року по по 20.02.2023 року (дата виконання рішення суду).
Згідно розрахунку суду, 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 21/12/2021 до 20/02/2023	126 198,00 грн.	
Всього:	126 198,00 грн.	

Інфляційні витрати:
 
Останній період (21/12/2021 - 20/02/2023)	Індекс інфляції	
январь 2022	101,30	
февраль 2022	101,60	
март 2022	104,50	
апрель 2022	103,10	
май 2022	102,70	
июнь 2022	103,10	
июль 2022	100,70	
август 2022	101,10	
сентябрь 2022	101,90	
октябрь 2022	102,50	
ноябрь 2022	100,70	
декабрь 2022	100,70	
январь 2023	100,80	
февраль 2023	100,70	

Розрахунок здійснюється за формулою
Останній період
IIc (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) = 1.28509383
Інфляційне збільшення: 126 198,00 x 1.28509383 - 126 198,00 = 35 978,27 грн.

3% річних
 
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 21/12/2021 до 20/02/2023 126 198,00 x 3 % x 427 : 365 : 100	427	4 429,03 грн.	

Всього штрафних санкцій: 4 429,03 грн.
Загальна сума : 35 978,27 (інфляційне збільшення) +4 429,03 (штрафні санкції) = 40 407, 30 грн..
За викладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову ПрАТ “СК “Уніка” за визначений період із 21.12.2021 року по 20.02.2023 року на суму 40 407, 30 грн. (сорок тисяч чотириста сім гривень 30 копійок).
Із приводу вимог про стягнення судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову також покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Суд вбачає, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА"(далі - Довіритель) та Товарством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Юридична компанія «СТАРК Україна» (далі - Повірений) було укладено договір доручення N?ЮК/СУ від 02.09.2019 року (далі ТОВ «ЮК «Старк Україна»), відповідно до якого, ТОВ «ЮК «СТАРК Україна» з метою виконання умов договору, має право залучати для виконання покладених на нього обовязків адвокатів, адвокатські бюро чи адвокатські обєднання, оплачувати їх послуги, які підлягають відшкодуванню Довірителем на умовах, порядку та строки визначені ч. 5 Договору.
02.01.2023 року між ТОВ «ЮК «Старк Україна» та Адвокатським бюро «Білий» укладено договір про надання правової допомоги N?1/23ю(надалі - Договір), відповідно до якого, Адвокатське бюро «Білий» зобов?язується за дорученням ТОВ «ЮК «Старк Україна» надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", що підтверджується договором доручення
Згідно Договору про надання правової допомоги N?1/23ю та Додатку N? 1 до нього від 02.01.2023 р. (фіксований) позивачем (через повірену особу ТОВ «ЮК«СТАРК Україна») було понесено витрати, за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 5000,00 грн. (п?ять тисяч гривень 00 копійок), що підтверджується актом виконаних робіт (додається), відповідно до п.1 Додатку N?1 до Договору. 
Згідно Договору про надання правової допомоги No1/23ю та Додату No 1 до нього від 02.01.2023 р. (фіксований) позивачем (через повірену особу ТОВ «ЮК«СТАРК Україна») додатково понесено витрати, за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 1 500,00 грн. (Одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок), що підтверджується актом виконаних робіт, наявним у матеріалах справи.
Отже, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, а також понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 76 773, 53 грн, з яких судом задоволено 40 407, 30 грн.. Отже, позов задоволено на 52,63 % від заявленої суми.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме:
-судовий збір у розмірі 1 412,57 грн (2 684,00 грн ? 52,63 %);
-витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 420,95 грн (6 500,00 грн ? 52,63 %).
При цьому суд враховує, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, не наведено доводів щодо їх неспівмірності чи необґрунтованості, а матеріали справи не містять підстав для висновку про їх невідповідність критеріям реальності, необхідності та розумності. Відтак зазначені витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до положень статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 259, 263–265 ЦПК України, статтями 11, 509, 530, 610, 611, 625, 993 ЦК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (код ЄДРПОУ 20033533) інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України за період із 21.12.2021 року по 20.02.2023 року на суму 40 407, 30 грн. (сорок тисяч чотириста сім) гривень 30 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (код ЄДРПОУ 20033533) судовий збір у розмірі 1 412, 57 грн. (одну тисячу чотириста дванадцять гривень 57 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 420, 95 грн. (три тисячі чотириста двадцять) гривень 95 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.
Повний текст рішення суду складено 13.07.2026

Суддя:         Домусчі Л.В.