П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/3413/25
Провадження № 22-ц/4815/1166/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
позивач – керівник Рівненської окружної прокуратури 
Євгеній Іванович Михайліченко, 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Курганською Оленою Вікторівною, ОСОБА_3 , яка подана її представником – адвокатом Калініченко Наталією Анатоліївною, на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2025 року (постановлену у складі судді Гнатущенко Ю.В.) у справі за заявою виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Михайліченка Євгенія Івановича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, –

в с т а н о в и в :

16.07.2025 року виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Михайліченко Євгеній Іванович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.
В обґрунтування поданої заяви зазначав, що Рівненською окружною прокуратурою до Рівненського районного суду Рівненської області підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Великоомелянська сільська рада до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5624682000:01:005:0163, площею 0,6952 га шляхом її конфіскації на користь держави.
Позовні вимоги обґрунтовуватимуть тим, що ОСОБА_1 , в порушення вимог законодавства, а саме: ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України, набуто у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району.
24.04.2019 між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець, який є громадянином Швеції укладено договір купівлі-продажу № 167, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Тимощук О.М..
Відповідно до п. 1 вказаного договору купівлі-продажу Продавець передав, а Покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,6952 га, кадастровий номер 5624682000:01:005:0163.
Місце розташування земельної ділянки: с. Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки – для ведення особистого селянського господарства.
У подальшому, на підставі вказаного договору, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , країна громадянства: Швеція, 24.04.2019 зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку (реєстраційний номер: 1818920156246).
Наводить положення ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 373, 374 ЦК України, ст. 80 ЗК України, ч. 2 ст. 81, ч. 4 ст. 81 ЗК України та вказує, що ОСОБА_1 , у порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, будучи громадянином Швеції, упродовж року після набуття права власності (з 24.04.2019 по 24.04.2020) на придбану земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163 добровільно її не відчужено. Вказане порушення вимог земельного законодавства триває з 24.04.2020 (кінцевий строк відчуження земельної ділянки) по даний час.
У разі, якщо відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах (ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України).
Вищевказана норма є імперативною та не передбачає винятків. На даний час відповідач протиправно користується спірною земельною ділянкою на території України на власний розсуд, що дає об`єктивні підстави вважати можливим подальшу її передачу у власність іншій особі, об`єднання чи поділу, що у подальшому призведе до неможливості їх повернення у державну власність за рішенням суду, ускладнить та навіть унеможливить ефективний захист інтересів держави, оскільки власник може реалізувати своє право володіння, в т.ч. відчужити, передати в оренду чи заставу іншій особі, об`єднати або ж поділити.
Викладене створює очевидну небезпеку для подальшого реального поновлення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, а також може унеможливити або ускладнити виконання рішення суду.
Невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку, право власності на яку має ОСОБА_1 , може призвести до неефективного захисту порушених інтересів держави та унеможливить їх поновлення, як наслідок потребуватиме у майбутньому затрат значних ресурсів, зокрема пред`явлення нових позовів.
Просив суд вжити заходів до забезпечення позову до його пред`явлення до суду, шляхом:
накладення арешту на земельну ділянку площею 0,6952 га, кадастровий номер 5624682000:01:005:0163;
заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,6952 га, кадастровий номер 5624682000:01:005:0163 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;
заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2025 року заяву виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури про забезпечення позову – задоволено.
Вжито заходів до забезпечення позову виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури, до його пред`явлення до суду, шляхом:
накладення арешту на земельну ділянку площею 0,6952 га, кадастровий номер 5624682000:01:005:0163.
Заборонено органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,6952 га, кадастровий номер 5624682000:01:005:0163 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі
Заборонено державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Ухвалу направлено для виконання до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 2).
Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду,  ОСОБА_2 , через представника – адвоката Курганську Олену Вікторівну оскаржив її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що дружина та син відповідача є громадянами України, і нарівні із ним як члени сім`ї користуються набутим ним майном – земельною ділянкою з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163, і як громадяни України мають таке право. До того ж, вказана земельна ділянка була придбана у шлюбі з громадянкою України.
При цьому земельна ділянка не була набута відповідачем злочинним шляхом, а її невідчуження протягом року з моменту придбання відбулося з поважної причини.
Так, 24.04.2019 р. на підставі Договору купівлі-продажу ним була придбана земельна ділянка з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163 з метою її подальшого дарування дружині на день народження у вигляді "поля лаванди".
Однак, цьому перешкодили запровадженні державою заходи у зв`язку із коронавірусною хворобою (COVID-19) (період карантину тривав в Україні з 12.03.2020 р. до 30.06.2023 р.), та хвороба його дружини, погіршенням стану здоров`я рідних, а із повномасштабним вторгнення 24.02.2022 російської федерації в Україну та запровадження воєнного стану він із сином та дружиною виїхав за межі України та перебувають під тимчасовим захистом держави США, і не мають можливості приїхати в Україну.
Вказує, що держава не набуває права власності на конфісковану земельну ділянку, а спір між позивачем та відповідачем відсутній, оскільки відповідач не відмовляється від відчуження земельної ділянки на користь своєї дружини, яка є громадянкою України, і до заяви про забезпечення позову така відмова не долучалася.
До того ж, відсутній законодавчо визначений порядок продажу конфіскованих за рішенням суду земельних ділянок, тому застосовані судом заходи забезпечення позову не спрямовані на захист інтересів держави, а є втручанням у здійснення відповідачем права власності та приведення правовідносин у відповідність до вимог земельного законодавства України.
Таким чином, оскільки конфіскована земельна ділянка не звертається у власність держави, тому застосовані судом заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Просить скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
28 квітня 2026 року ОСОБА_3 , через свого представника – адвоката Калініченко Наталію Анатоліївну, подала апеляційну скаргу, у якій покликається на незаконність оскаржуваної ухвали.
Вказує, що 26.03.2026 р. скаржниця з чоловіком внесли зміни до Шлюбного контракту і визнали земельну ділянку з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163 об`єктом спільної сумісної власності, тому застосоване судом забезпечення позову порушує права Скаржниці також як співвласника земельної ділянки.
Судом, допущено вручання у право власності на майно, набуте у шлюбі, що є порушенням вимог статі 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.
21 травня 2026 року представником ОСОБА_2 – адвокатом Курганською О.В., подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , у якому просить задовольнити її апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу.
Вказує, що застосовані судом заходи забезпечення позову у цій справі суттєво обмежують права ОСОБА_3 та сина подружжя, оскільки вони позбавлені права на передачу у їх власність майна набутого на ім`я їх чоловіка та батька в інтересах сім`ї.
01 червня 2026 року Рівненською окружною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, у якій покликається на законність оскаржуваної ухвали.
Вказує, що згідно п. 7 договору купівлі-продажу від 24.04.2019, укладеного між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець), покупець придбаває земельну ділянку за його особисті кошти, а тому придбане майно буде його особистою власністю, відповідно до умов шлюбного договору, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Олинцем В.П. 30.03.2016 за № 463, 464 та підтверджується заявою дружини ОСОБА_3 , справжність підпису якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Тимощук О.М. 24.04.2019 за № 166.
З наведеного слідує, що ОСОБА_5 , будучи іноземним громадянином, 24.04.2019 одноосібно набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив (кінцеві строки сплинули 24.04.2020), у зв`язку з чим, право власності на земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах.
ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення набуто в порушення вимог закону, відповідно останній не є добросовісним набувачем.
Станом на 17.07.2025 року ОСОБА_3 не була співвласником земельної ділянки, а угода про зміну шлюбного договору від 26.03.2026 року укладена після рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26.03.2026 року та моє ознаки фраудаторного правочину.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі 640/13156/18 (61-7314св19) при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Оцінюючи матеріали справи та доводи сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано за допомогою належних та допустимих доказів необхідності застосування заходів забезпечення позову.
Окрім того, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка з кадастровим номером 5624682000:01:005:0163 є об`єктом спільної сумісної власності  ОСОБА_2 та громадянки України ОСОБА_3 .
Застосоване судом забезпечення позову порушує права  ОСОБА_3  як співвласника земельної ділянки та фактично становить вручання у право власності на майно, набуте у шлюбі, що є порушенням вимог статі 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, так як постановлена з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів особи, що не є учасником даного судового процесу, то відповідно до ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Курганською Оленою Вікторівною, ОСОБА_3 , яка подана її представником – адвокатом Калініченко Наталією Анатоліївною задовольнити.
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2025 року – скасувати.
У задоволенні заяви виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Михайліченко Євгеній Іванович про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.