ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2879/25  Номер провадження 33/814/658/26 | Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Алексеєнко Ю.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Орленка Р.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Орленка Р.Е., на постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто зі ОСОБА_1 665 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за таких обставин.
07 листопада 2025 року о 23 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Полтавській у м. Пирятин Лубенського р-ну Полтавської обл. керувала автомобілем «Volkswagen», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Результати проведення огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора «Драгер Алкотест 6810» склали 0, 71 ‰ алкоголю. Наведеними вище діями ОСОБА_1 порушила п.2.9 «а» ПДР України, яким заборонено водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі адвокат Орленко Р.Е. просить скасувати постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2026 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що: у даній справі відсутні беззаперечні й переконливі докази щодо наявності обставин, які би давали поліцейським підстави для зупинки водія автомобіля «Volkswagen» - ОСОБА_1 , і не доведено факт керування нею транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин; мотивувальна частина оскаржуваної постанови щодо встановлених судом першої інстанції обставин протиправних дій є незрозумілою в частині, за яке саме порушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, й у чому виразилася об`єктивна сторона даного порушення; місцевий суд безпідставно надав критичну оцінку показанням ОСОБА_1 і не врахував показання свідка ОСОБА_2 ; автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 самостійно припинив рух і не був зупинений поліцією; ОСОБА_1 07 листопада 2025 року не вживала алкогольних напоїв, самостійно зупинилася керованим нею автомобілем і вжила заспокійливі краплі на спиртовій основі; поліцейський ОСОБА_3 переслідував її із особистих неприязних мотивів; вона не погоджувалась із показниками газоаналізатора, оскільки не розуміла, звідки могли зв`явитися такі показники, під час складання протоколу фактично заперечувала вживання алкоголю; після застосування спеціального технічного засобу «Драгер» та отримання його результатів поліцейський ОСОБА_4 не з`ясував у ОСОБА_1 , чи згодна вона з результатами проведеного огляду; відеозапис із системи «Безпечне місто» отриманий у незаконний спосіб оперуповноваженим ВКР ОСОБА_3 , який фактично не був наділений законом повноваженнями зі збирання та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, та цей відеозапис відібрано вибірково; поліцейським не було складено акт огляду, чим порушено передбачений законодавством порядок оформлення результатів проведеного огляду; наявне в матеріалах справи направлення на огляд до медичного закладі, яке складено на ім`я ОСОБА_1 , не зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення, його складання не охоплюється відеозаписом і в указаний у направленні час цей процесуальний документ у дійсності не заповнювався; оскільки згідно з інформацією, яка міститься в направленні, ОСОБА_1 відмовилася від огляду в лікарні, її дії слід було би кваліфікувати як ухилення від проведення огляду на стан сп`яніння, що є порушенням п.2.5 ПДР України, а не п.2.9 «а» ПДР України, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Вимогами п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №506576 07 листопада 2025 року о 23 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Полтавській у м. Пирятин Лубенського р-ну Полтавської обл. керувала автомобілем «Volkswagen», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, різкої зміни забарвлення шкіряного покриву обличчя. Результати проведення огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора «Драгер Алкотест 6810» склали 0, 71 ‰ проміле алкоголю. Наведеними вище діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9 «а» ПДР України. Щодо суті правопорушення, яке ставилося їй у вину, ОСОБА_1 у протоколі вказала: «була на Кіпрі, все не вивітрилось!» (а.с.2).
Наведені вище обставини підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, зі змісту яких убачається те, що 07 листопада 2025 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_1 по вул. Полтавській у м. Пирятин Лубенського р-ну Полтавської обл. керувала автомобілем «Volkswagen» і була зупинена поліцією. Окрім того, сама ОСОБА_1 погоджувалася з правильністю ідентифікації поліцією її як водія даного транспортного засобу та як водій на вимогу поліцейського пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням поліцією спеціального технічного засобу, результати якого склали 0, 71 проміле алкоголю в крові. Перед проведення огляду ОСОБА_1 підтвердила її обізнаність із гранично допустимою нормою, після застосування спеціального технічного засобу поліцейський ознайомив ОСОБА_1 із наведеними вище результатами огляду, на що ОСОБА_1 відповіла: «жить будем», повторно повідомив їй гранично допустиму норму, на що ОСОБА_1 зазначила: «та я зрозуміла Вас, все нормально». Затим поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 , що щодо неї буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, розуміння чого підтвердила ОСОБА_1 , завершено процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 і розпочато оформлення матеріалів провадження щодо неї. Із моменту початку проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу й включно до закінчення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 жодним чином не висловлювала незгоду з наведеними вище результатами огляду, не вказувала про бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Протягом усього часу ОСОБА_1 не заперечувала факт керування нею автомобілем та її зупинки поліцією, жодним чином не вказувала про попереднє вживання нею лікарських засобів, зазначала поліції: «зловили мене, так зловили, мене ще ніхто не ловив», неодноразово зазначала: «все нормально», жартувала, палила (а.с.7).
Зафіксовані ж засобами об`єктивного контролю (відеозаписами) обставини також знаходять своє відображення в змісті роздруківки з технічного засобу «Drager Alcotest 6810», відповідно до якої встановлено перебування ОСОБА_1 , у тому числі на час керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння з результатами 0, 71 проміле алкоголю в крові (а.с.6). Тобто результати зазначеного вище огляду перевищують гранично допустиму норму (0, 2 проміле алкоголю в крові) більше ніж у три рази.
Також у направленні на огляд на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу ОСОБА_1 письмово власноруч підтвердила своє небажання реалізації права на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що засвідчила своїм підписом (а.с.4). Відсутність же в протоколі вказівки на це направлення не є належною і достатньою підставою для визнання його неналежним, недопустимим чи недостовірним доказом. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначені вище обставини, викладені в направленні, підтверджено письмово ОСОБА_1 .
При цьому, ОСОБА_1 , яка згідно з даними довідки ВнП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області №250480-2025 має посвідчення водія від 2024 року (а.с.3), безумовно розуміла встановлену законодавством (зокрема, положеннями п.2.9 "а" ПДР України) заборону керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і наслідки цього, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Кожна особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Тому наведені апелянтом доводи щодо порушення порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є неспроможними.
Отже, викладені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Разом з тим, показання ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_2 в частині того, що ОСОБА_1 вживала вже після її зупинки заспокійливі краплі підлягають критичній оцінці, оскільки такі показання повністю спростовуються: даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю та містить безсумнівні обставини; змістом протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 не повідомляла про вживання нею лікарського засобу й навела твердження щодо суті правопорушення, яке ставилося їй у вину (керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння) наступного змісту: «все не вивітрилося». У контексті наведеного вище місцевий суд також обґрунтовано врахував неузгодженість між собою показань ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_2 , адже ОСОБА_1 зазначала, що лікарський засіб вона прийняла після першої зупинки поліцією керованого нею автомобіля, а свідок ОСОБА_2 повідомляв, що лікарський засіб ОСОБА_1 приймала вже після другої зупинки поліцією транспортного засобу. При цьому, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 є власником автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 під час вчинення правопорушення.
Отже, з урахуванням наведених вище обставин у сукупності, зазначені вище показання ОСОБА_2 є такими, що спрямовані на надання допомоги ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а вказані вище показання ОСОБА_1 - способом її захисту та спробою уникнути адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Водночас відсутність у матеріалах справи акту огляду, на що посилається апелянт, не є підставою для скасування постанови місцевого суду, не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених місцевим судом обставин, оскільки в матеріалах справи наявні: автоматично виготовлена роздруківка зі спеціального технічного засобу щодо результатів огляду й відеозапис, яким у повному обсязі зафіксовано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, зазначення в акті огляду результатів огляду здійснюється саме з показників спеціального технічного засобу, роздруківку з якого поліцією долучено до матеріалів провадження.
Посилання апелянта на те, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови щодо встановлених місцевим судом обставин протиправних дій є незрозумілою в частині, за яке саме порушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, й у чому виразилася об`єктивна сторона даного порушення, є неспроможними, адже з установлених судом першої інстанції у фабулі вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, яку наведено в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, чітко й однозначно вбачається те, що ОСОБА_1 притягнуто місцевим судом до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за те, що вона в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керувала транспортним засобом - автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння. Наведена судом першої інстанції фабула правопорушення відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, є зрозумілою та не передбачає варіативності свого тлумачення (особливо враховуючи те, що у фабулі правопорушення навіть вказані конкретні результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння).
З матеріалів справи вбачається, що на долученому до матеріалів справи технічному носієві інформації містяться: відеозапис із нагрудної камери, здійснений поліцейським ОСОБА_4 ; відеозапис із системи «Безпечне місто», отриманий ним від іншого поліцейського, в якого був доступ до цієї системи. Таким чином, процес збирання відеозаписів як доказів було здійснено поліцейським ОСОБА_4 , яким складався протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП і який відповідно до ст.251 КУпАП є суб`єктом збирання та надання доказів у справі про адміністративне правопорушення, а саме по собі попереднє отримання ним відеозапису із системи «Безпечне місто» від іншого поліцейського, в якого був доступ до цієї системи, не є підставою для визнання вказаного відеозапису неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом. Долучений технічний носій інформації з відеозаписами був виготовлений поліцією у зв`язку з необхідністю запису інформації, що має значення у провадженні про адміністративне правопорушення. Відеофайли містять ідентифікуючі ознаки відеофіксації, записані та долучені до справи разом із надісланням протоколу про адміністративне правопорушення поліцією як суб`єктом, на якого покладено обов`язок збирання доказів, а тому їх походження не викликає сумніву.
Усуперед доводам апелянта, перевіркою матеріалів справи, в тому числі відеофіксації встановлено, що поліцейськими не здійснювалися щодо ОСОБА_1 тиск чи інші дії, які би впливали на дійсність та усвідомленість її позиції, чи таких, які би порушували або обмежували її права, ставили би під сумнів законність та обгрунтованість притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Позбавлені підстав і доводи апелянта про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 .
Як видно з матеріалів справи, наведеною вище сукупністю доказів підтверджено те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Тому висновок місцевого суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – керування нею транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, відповідає фактичним обставинам справи та змісту ч.1 ст.130 КУпАП, п.2.9 «а» ПДР України, а, отже, суд апеляційної інстанції не має підстав для сумнівів у правильності кваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_1 .
Водночас доводи апелянта щодо підстав та порядку здійснення зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування нею транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто наявність у її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм із посвідченням водія серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки ВнП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області №250480-2025 та відеозапису (а.с.3, 7).
За таких обставин, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Орленка Р.Е., залишити без задоволення, а постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду       О.М. Корсун