ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1879/26 Справа № 183/8394/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О. 
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рідне місто» Самарівської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, 

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Рідне місто» Самарівської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, у якому крім основних позовних вимог також просив стягнути з Комунального підприємства «Рідне місто» Самарівської міської ради (надалі – відповідач, КП «Рідне Місто») на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги адвокатом у суді.
Позов мотивовано тим, що 04 липня 2024 року позивача прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Рідне місто» Новомосковської міської ради (назву якого в подальшому змінено на Комунальне підприємство «Рідне місто» Самарівської міської ради) в гараж слюсарем з ремонту автомобілів IV розряду згідно з наказом № 114-к від 03 липня 2024 року, про що зроблено запис № 51 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 23 липня 1982 року. За весь період роботи позивач не мав ніяких дисциплінарних стягнень.
У жовтні 2024 року позивач захворів на НТБ обох легень та був взятий на диспансерний облік у лікаря фтизіатра Комунального некомерційного підприємства «Самарівська центральна міська лікарня» Самарівської міської ради» (надалі КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР) з 18 жовтня 2024 року з терміном лікування 6 місяців, про що КНП «Самарівська ЦМЛ`СМР» видано довідку від 18 жовтня 2024 року та лікарняні листи за №: 1) з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року; 2) з 20 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року; 3) з 29 листопада 2024 року по 13 грудня 2024 року; 4) з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року; 5) з 06 січня 2025 року по 20 січня 2025 року; 6) з 20 січня 2025 року по 31 січня 25 року; 7) з 31 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року; 8) з 14 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року; 9) з 28 лютого 2025 року по 14 березня 2025 року; 10) з 14 березня 2025 року по 31 березня 2025 року; 11) з 31 березня 2025 року по 14 квітня 2025 року; 12) з 14 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року; 13) з 24 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року.
Позивач указує, що у січні 2025 року він надав керівнику КП «Рідне місто» Носику Олександру копію довідки від 18 жовтня 2024 року і повідомив, що знаходиться на лікуванні з зазначеним діагнозом, проте 01 травня 2025 року, коли позивач вийшов на роботу, його повідомили про звільнення та ознайомили зі змістом наказу. Також, у відділі кадрів він витребував копію наказу з синьою печаткою підприємства, з якого встановив, що згідно з наказом № 34-к - 2339909930 про припинення трудового договору (контракту) по КП «Рідне місто» його, ОСОБА_1 звільнено 24 лютого 2025 року у зв`язку з нез`явленням на роботу більше 4-х місяців у зв`язку з непрацездатністю згідно з п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а 11 липня 2025 року він отримав від КП «Рідне місто» трудову книжку НОМЕР_1 , в якій вчинено запис № 51 від 24 лютого 2025 року про звільнення позивача з займаної посади згідно з п. 5, ч. 1, ст. 40 КЗпП України згідно з наказом № 34-к - 2339909930 від 24 лютого 2025 року та розрахункові листки за листопад, грудень 2025 року та за січень – березень 2025 року.
Також, 30 квітня 2025 року він звернувся до Виконавчого комітету Самарівської міської ради щодо незаконного звільнення з КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР», а 30 травня 2025 року за № ЗВГ № 517/0/12-25 він одержав відповідь на своє звернення від Виконавчого комітету Самарівської міської ради, яким позивача повідомлено, що виконавчий комітет не має повноважень здійснювати перевірки законності кадрових рішень суб`єктів господарювання, надавати їм юридичну оцінку, а також не уповноважений приймати рішення щодо відновлення на посаді працівників підприємств. З метою перевірки правомірності дій керівника щодо звільнення позивача, останній може звернутись до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці.
30 квітня 2025 року позивач звернувся за вхідним номером П-765/ПС-25 до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці за захистом порушених прав. У відповідь одержав лист № ПС/3.1.938-3В-25 від 27 травня 2025 року, в якому позивача повідомлено, що Міжрегіональне управління не наділене повноваженнями щодо здійснення оперативно-розшукових або слідчих дій з метою встановлення або спростування не зафіксованих в письмовій формі дій та про його право звернення до суду.
У позовній заяві також зазначено, що позивач звертався до Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області за захистом своїх порушених прав. Листом № 62р від 06 червня його повідомили, що його звернення направлене за належністю до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці для організації розгляду його звернення, а  18 червня 2025 року за № ПС/3.1/1054-ЗВ-25 він одержав відповідь Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на його звернення до Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області, яка повністю повторює лист № ПС/3.1.938-3В-25 від 27 травня 2025 року.
У позові позивач наголошує, що керівництвом КП «Рідне місто» СМР грубо порушені його цивільні права, як працівника підприємства. Добровільно вирішити питання про незаконне звільнення позивача та поновлення його на роботі керівництвом КП «Рідне місто» не бажає та позивач вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.
Так, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду. В умовах воєнного стану в Україні позивач не працевлаштований, не має змоги себе утримувати, забезпечувати матеріально сім`ю, у позивача утворились борги зі сплати комунальних послуг, він почуває себе приниженим, позбавленим цивільних прав громадянина України і це все спричиняє йому моральну шкоду. Наголошує, що у 2014 році він виїхав з АР Крим, оскільки тікав від російської окупації і досі йому не надано житла, допомоги, а зараз ще залишено засобів до існування. Працевлаштуватися з його діагнозом складно, до служби в ЗСУ він не придатний.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивачем не надано суду копій облікової документації № 081/о, виписок з облікової документації № 060-1/о, а надана довідка та консультаційний висновок спеціаліста не є доказами, які за законом підтверджують захворювання на туберкульоз (не є належними), надані листки непрацездатності не містять відомостей про захворювання, внаслідок якого виключалося застосування роботодавцем положення п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що термін непрацездатності позивача викликаний захворюванням на туберкульоз суду надано не було, не містять також і матеріали доказів повідомлення роботодавця позивачем, або лікарем про об`єктивні причини непрацездатності позивача до моменту звільнення для унеможливлення порушення його прав. Крім того позивачем пропущено строк звернення до суду.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що звільнення позивача відбулося з порушенням, суд не дослідив всі обставини справи, у зв`язку з чим рішення суду не є законним.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав. 
Фактичні обставини справи. 
Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2024 року позивача прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Рідне місто» Новомосковської міської ради (назву якого в подальшому змінено на Комунальне підприємство «Рідне місто» Самарівської міської ради) в гараж слюсарем з ремонту автомобілів IV розряду згідно з наказом № 114-к від 03 липня 2024 року, про що зроблено запис № 51 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 23 липня 1982 року (а.с.5, 6). умови прийняття – за умовами контракту зі строком випробування 2 місяці.
Як убачається з наданих позивачем у копії Інформаційних довідок з електронної системи охорони здоров`я з медичними висновками про непрацездатність, сформованими лікарем – фтизіатром КП «Дніпровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» ДОР Буровою С. І., дані яких частково співпадають з наданим відповідачем у копії витягом з електронного реєстру листків непрацездатності (індексний номер 6743 7977 4072 2700 від 11 вересня 2025 року) (а.с.35-36), встановлено, що:
1) у період з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 23 жовтня 2024 року 63ТМ-476Н-А9ТН-83КТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.8/, за витягом - період з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року згідно з листком непрацездатності № 14220772-2026518300-1;
2) у період з 20 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 20 листопада 2024 року ХСХ-36ВР-3ЬЛ4-3КХТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.8, зворот/, за витягом - період з 22 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року згідно з листком непрацездатності № 14220772-2027202099-1;
3) у період з 29 листопада 2024 року по 13 грудня 2024 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 29 листопада 2024 року СМН5-ВМ84-5Ь48-7В4Н, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.9/, за витягом - період з 01 грудня 2024 року по 12 грудня 2024 року згідно з листком непрацездатності № 14220772-2027429295-1;
4) у період з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 13 грудня 2024 року ХАН5-СКЕА-ХА4Ь-В35Р, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.9, зворот/, за витягом - період з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2027776976-1;
5) у період з 05 січня 2025 року по 20 січня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 06 січня 2025 року К953-9Р53-РТК5-8ЕВ5, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.10/, за витягом - період з 07 січня 2025 року по 20 січня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2028270211-1;
6) у період з 20 січня 2025 року по 31 січня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 20 січня 2025 року В44С-НСН-ЕС89-439Т, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.10, зворот/, за витягом - період з 21 січня 2025 року по 31 січня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2028617630-1;
7) у період з 31 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 31 січня 2025 року 62ТК-ЕТ4Х-Н76Н-Т24К, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.11/, за витягом - період з 01 лютого 2025 року по 14 лютого 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2028942803-1;
8) у період з 14 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 14 лютого 2025 року РНА9-53Е3-6ТАТ-НВЕ6, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.11, зворот/, за витягом - період з 15 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2029402829-1;
9) у період з 28 лютого 2025 року по 14 березня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 28 лютого 2025 року 4859-47ХМ-69СА-ТРВК, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.12/, за витягом - період з 01 березня 2025 року по 14 березня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2029970448-1;
10) у період з 14 березня 2025 року по 31 березня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 14 березня 2025 року АА2Т-К5Х2-АН45-Р74А, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.12, зворот/, за витягом - період з 15 березня 2025 року по 31 березня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2030549579-1;
11) у період з 31 березня 2025 року по 14 квітня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 31 березня 2025 року 44ВХ-948Е-53В5-47ЕТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.13/, за витягом - період з 01 квітня 2025 року по 14 квітня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2031026486-1;
12) у період з 14 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 14 квітня 2025 року 28Х2-985Х-8НЕН-НР8Х, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.13, зворот/, за витягом - період з 15 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2031371816-1.
Також, з наданої позивачем у копії Інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я з медичним висновком про непрацездатність, сформованої лікарем загальної практики КНП «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Самарівської міської ради ОСОБА_2 , дані якої співпадають з наданим відповідачем у копії витягом з електронного реєстру листків непрацездатності (індексний номер 6743 7977 4072 2700 від 11 вересня 2025 року) встановлено, що: у період з 24 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 24 квітня 2025 року К78Т-Н7А4-АЕА-МТТТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.14/, за витягом - з 24 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 14919030-2031637499-1.
Також, з копії довідки лікаря фтизіатра ОСОБА_2 від 18 жовтня 2024 року, наданої позивачем, ОСОБА_1 встановлено діагноз НТБ (18.10.24) двох легень (дис) МБТ+ М- МГ+ Рm/o+ та перебування на диспансерному обліку лікаря фтизіатра КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР з 18 жовтня 2024 року /а.с.7/.
З консультаційного висновку лікаря спеціаліста КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР від 30 квітня 2025 року вбачається, що результати лабораторного дослідження на 16 квітня 2025 року негативні, встановлений діагноз: залишкові зміни після вилікування туберкульозу обох легень у вигляді пневмофіброзу /а.с.7, зворот/.
24 лютого 2025 року керівником КП «Рідне Місто» СМР видано наказ № 34-к – 2339909930 про припинення трудового договору (контракту), згідно з яким ОСОБА_1 за 0 п. 5 ч. 1 КЗПП України звільнено у зв`язку з нез`явленням на роботу більше 4-х місяців у зв`язку з непрацездатністю. Наказ містить запис про ознайомлення з наказом 24 лютого 2025 року, підпис працівника та заповнену кульковою ручкою дату «1.05.2025 р».
Супровідним листом керівника КП «Рідне місто» вих. № 066 від 24 лютого 2025 року /а.с.33/, направленим позивачеві за адресою: АДРЕСА_1 27 лютого 2025 року /а.с.34/ надіслано копію наказу № 34-к від 24 лютого 2025 року «Про звільнення» та повідомлено, що відповідно до наказу № 34-К від 24 лютого 2025 року позивача звільнено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності з 24 лютого 2025 року, повідомлено, що станом на 24 лютого 2025 року сплачено компенсацію за 16 днів щорічної невикористаної відпустки в сумі 3 663,60 грн та за 2 дні додаткової в сумі 457,95 грн. Для отримання трудової книжки запропоновано з`явитися до відділу кадрів відповідача щоденно з 07:30 до 14:30 або надати згоду на надіслання трудової книжки поштою.
Позивач та відповідач у заявах по суті справи визнають, що Наказ № 34-к від 24 лютого 2025 року про звільнення з посади позивач фактично отримав 01 травня 2025 року.
В подальшому, 06 червня 2025 року супровідним листом № 62-53вих-25 Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернення ОСОБА_1 направлене для розгляду до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці /а.с.16/.
26 травня 2025 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці складено Акт № ПС/ДН/16435/025403 за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці КП «Рідне Місто» СМР з питань законності припинення трудових договорів /а.с.37-47/, згідно з яким установлено порушення п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Порушень законодавства щодо ОСОБА_1 не виявлено.
27 травня 2025 року позивачеві Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці надано відповідь № ПС.3.1.938-3В-25, згідно з якою, зокрема, у період з 13 травня 2025 року по 26 травня 2025 року Міжрегіональним управлінням проведено позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі перевірки у КП «Рідне Місто» СМР. У листках непрацездатності у рядку «Категорія медичного висновку» зазначено «Захворювання або травма загального характеру», дописи щодо діагнозу «Туберкульоз» відсутні. Картка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду позивача, яка знаходиться у особовій справі не містить інформації щодо діагнозу «Туберкульоз». З огляду на зазначене позивача звільнено після перебування на лікарняному, на якому він перебував з 23 жовтня 2024 року по 24 лютого 2025 року, тобто 4 місяці підряд у відповідності з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 40 КЗпП України нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності /а.с.17-18/.
Також, надана позивачем копія трудової книжки у графі відомості про роботу містить напис кульковою ручкою без номеру з підписом від імені позивача, що він трудову книжку отримав 11.07.2025 року/а.с.5/.
Позиція апеляційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
За приписами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу підставами припинення трудового договору є угода сторін або розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39) чи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Застосування п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16 травня 2018 року та від 20 червня 2018 року (справи № 809/763/14, № 824/2274/15-а відповідно).
Відповідно до п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року №189, непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.
Випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - «стати до роботи».
У разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу або відпрацювала неповний робочий день, випадок тимчасової непрацездатності не переривається.
При виникненні іншого захворювання, травми, відпустки в зв`язку з вагітністю випадок тимчасової непрацездатності вважається новим.
Відповідно до пункту 2.2 наказу Міністерства охорони здоров`я № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» листок непрацездатності може видаватись терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 15 або до 30 днів.  Якщо непрацездатність триває понад 15 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК. В окремих випадках, коли захворювання вимагає тривалого лікування, наприклад у разі важких травм та туберкульозу періодичність оглядів ЛКК з продовженням листка непрацездатності може бути не рідше 1 разу на 20 днів залежно від тяжкості перебігу захворювання.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 18 жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (шість місяців і шість днів) ОСОБА_1 внаслідок тимчасової непрацездатності не з`являвся на роботу. Звільнення позивача з займаної посади відбулося в період тимчасової непрацездатності 24 лютого 2025 року у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.
Пунктом 4.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року (далі - Інструкція № 455), обумовлено, що направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.
А згідно з приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у якій вказано, що особам працездатного віку, в яких уперше виявлено захворювання на туберкульоз або стався його рецидив, листок непрацездатності для проведення безперервного курсу лікування та оздоровлення може видаватися на строк до 10 місяців. За такими особами протягом цього строку зберігається місце роботи.
За наведеного правового врегулювання, звільнення працівника за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з ініціативи керівництва підприємства можливе у разі нез`явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо така непрацездатність не пов`язана: з вагітністю та пологами; із захворюванням на туберкульоз; із професійним захворюванням або трудовим каліцтвом.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на підтвердження факту його захворювання надано довідку лікаря фтизіатра від 18 жовтня 2024 року, в якому зазначено діагноз НТБ (18.10.24) двох легень.
Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в електронній системі затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року за № 1066 (далі – Порядок № 1066).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 1066 визначено що: випадок тимчасової непрацездатності відповідно до медичних висновків (далі - випадок тимчасової непрацездатності) - тимчасова непрацездатність, що підтверджується формуванням одного або сукупністю декількох медичних висновків, пов`язаних між собою через посилання на запис в Реєстрі про попередній медичний висновок в межах однієї категорії медичних висновків, та триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми або інших причин з можливим продовженням в одного або послідовно в декількох суб`єктів господарювання до завершення дії останнього медичного висновку або до початку нового медичного висновку з відміткою про початок нового випадку тимчасової непрацездатності в межах такої ж категорії, що формується з приводу нового захворювання, травми або інших причин, які не пов`язані та не є наслідками попереднього; категорія медичного висновку - складова медичного висновку, що використовується з метою їхньої класифікації відповідно до встановленого захворювання, травми тощо, для визначення особливостей процесу формування таких медичних висновків, а також є підставою для визначення причини непрацездатності застрахованої особи в Електронному реєстрі листків непрацездатності; тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку (далі - тимчасова непрацездатність) - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи. Тимчасова непрацездатність обраховується в календарних днях.
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку № 1066 визначено, що медичний висновок такі відомості: 1) номер запису в Реєстрі; 2) посилання на запис про пацієнта в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я; 3) посилання на запис про тимчасово непрацездатну особу в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я; 4) посилання на запис про лікуючого лікаря у Реєстрі медичних працівників в електронній системі охорони здоров`я, яким встановлено факт тимчасової непрацездатності та який сформував та підписав кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до вимог Законів України`Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», медичний висновок; 5) посилання на запис про суб`єкта господарювання в Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я в електронній системі охорони здоров`я, лікарем якого встановлено факт тимчасової непрацездатності особи та сформовано медичний висновок у Реєстрі; 6) посилання на запис в Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, на підставі якого здійснюється формування медичного висновку; 7) дату та час формування і реєстрації медичного висновку в Реєстрі; 8) вид медичного висновку («медичний висновок про тимчасову непрацездатність»); 9) суть висновку лікуючого лікаря про тимчасову непрацездатність відповідно до медичного висновку, що містить: категорію медичного висновку: «Захворювання або травма загального характеру», «Догляд за хворою дитиною», «Догляд за хворим членом сім`ї», «Догляд за дитиною у разі хвороби особи, яка доглядає за дитиною», «Карантин», «Обсервація, самоізоляція під час дії карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», «Переведення особи на легшу роботу», «Лікування в санаторно-курортному закладі», «Ортопедичне протезування», «Вагітність та пологи»; відмітку про наявність алкогольного та/або наркотичного сп`яніння як причини виникнення тимчасової непрацездатності (за необхідності); відмітку про зв`язок випадку тимчасової непрацездатності з професійною діяльністю пацієнта (за необхідності та може застосовуватися тільки для медичних висновків категорій «Захворювання або травма загального характеру», «Переведення особи на легшу роботу»); дату порушення режиму лікування та вид порушення режиму лікування: «відмова від огляду МСЕК», «відмова від госпіталізації», «невиконання рекомендацій лікаря», «самовільне залишення суб`єкта господарювання», «навмисне заподіяння шкоди своєму здоров`ю або симуляція хвороби» (за умови, що таке порушення встановлено лікуючим лікарем); 10) відмітку про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном (за необхідності); 11) строк дії медичного висновку (дата початку, дата завершення); 12) посилання на запис в Реєстрі про попередній медичний висновок про тимчасову непрацездатність (за наявності, відповідно до вимог пункту 2 розділу III цього Порядку); 13) відмітку про початок нового випадку тимчасової непрацездатності. Згідно з пунктом 2 розділу II Порядку медичні висновки будь-якої категорії вносяться до Реєстру на підставі медичних записів про медичний огляд, надання консультації або лікування та медичних записів при виписці пацієнта зі стаціонару в Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів (далі - медичні записи) за результатами проведеної експертизи тимчасової непрацездатності та висновку лікуючого лікаря про тимчасову непрацездатність особи (далі - висновок лікуючого лікаря).
За п. 3 розділу ІІ Порядку № 1066 Медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» формується на підставі медичних записів про стан здоров`я (функцій організму) пацієнта віком від 14 років та висновку лікуючого лікаря. Лікуючий лікар реабілітаційного закладу, відділення, підрозділу формує медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» на підставі медичних записів про пацієнта, який отримуватиме лікування та/або реабілітаційну допомогу та висновку лікуючого лікаря про його тимчасову непрацездатність. Направлення для продовження лікування та/або реабілітаційної допомоги в реабілітаційному закладі, відділенні, підрозділі здійснюється лікуючим лікарем із урахуванням медичних показань для проведення заходів із реабілітації у сфері охорони здоров`я на підставі об`єктивного стану пацієнта, результатів попереднього лікування, даних лабораторних, інструментальних, рентгенологічних, функціональних обстежень.
Медичний висновок категорії «Карантин» формується на підставі медичного запису про медичний огляд, надання консультації або лікування, внесеного до електронної системи охорони здоров`я лікуючим лікарем, який надає медичну допомогу за лікарською спеціальністю «Інфекційні хвороби» або «Загальна практика - сімейна медицина», «Терапія», «Підліткова терапія», «Педіатрія». Медичний висновок за категорією «Карантин» може формуватися в таких випадках: встановлення на підприємствах, установах, організаціях тощо протиепідемічних заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню особливо небезпечних, небезпечних інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій; встановлення медико-санітарного спостереження за особою, відповідно до Правил санітарної охорони території України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2011 року N 893. Формування медичного висновку категорії «Карантин», за результатом проведення протиепідемічних заходів та надання медичної допомоги особі, здійснюється лікуючим лікарем за результатом отриманих лабораторних досліджень пацієнта або на період перебування в обсервації, самоізоляції. У разі перебування особи, стосовно якої є ризик поширення особливо небезпечної, небезпечної інфекційної хвороби, в обсерваторі під час здійснення медико-санітарного спостереження з метою її обстеження та здійснення медичного нагляду за нею, лікуючий лікар формує медичний висновок на період перебування особи в обсервації, в тимчасових закладах охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталях), у закладах охорони здоров`я, а також під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню, ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечних інфекційних хвороб. При виявленні осіб, які можуть бути переносниками особливо небезпечних, небезпечних інфекційних хвороб, що має міжнародне значення, у тому числі включаючи осіб, які приїхали з ендемічних країн, лікуючий лікар формує медичний висновок на період перебування особи в обсервації, самоізоляції.
За п. 4, 5 розділу ІІІ Порядку № 1066 Медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» формується особисто лікуючим лікарем в амбулаторних та стаціонарних умовах надання медичних послуг на період до наступного огляду або прогнозованого періоду завершення випадку тимчасової непрацездатності на період, який не може перевищувати 30 календарних днів. У разі якщо тимчасова непрацездатність пацієнта продовжується та становить понад 30 календарних днів, випадок тимчасової непрацездатності може бути продовжений за результатом медичного огляду пацієнта лікуючим лікарем шляхом формування нового медичного висновку без встановлення відмітки про початок нового випадку тимчасової непрацездатності. У разі потреби продовження лікування в амбулаторних умовах після закінчення періоду лікування в стаціонарних умовах випадок тимчасової непрацездатності може бути продовжено на період до 3 календарних днів шляхом формування лікуючим лікарем нового медичного висновку на підставі медичного запису про виписку пацієнта зі стаціонару.
Критерії, за якими класифікуються випадки захворювань на туберкульозу (далі – ТБ), результати його лікування визначаються Інструкцією щодо класифікації випадків туберкульозу, результатів його лікування, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2024 року № 1226.
Згідно з п. 3 Інструкції № 1226 до класифікації випадків ТБ (туберкульозу), що визначається залежно від історії попереднього лікування ТБ (реєстраційна група пацієнта) відноситься, в тому числі новий випадок ТБ (далі - НТБ) – випадок ТБ у пацієнта, який ніколи раніше не проходив лікування від ТБ або приймав антимікобактеріальні препарати (далі - АМБП) менше одного місяця.
Надана суду довідка від 18 жовтня 2024 року містить визначений лікарем фтизіатром ОСОБА_2 ОСОБА_1 діагноз, в тому числі: «НТБ». У Консультаційному висновку спеціаліста форми 028/о від 30 квітня 2023 року вказаний діагноз, в тому числі: «Залишкові зміни після туберкульозу.
Форма № 028/о заповнюється лікарями-консультантами лікувально-профілактичних закладів (науково-дослідних інститутів, обласних лікарень, консультаційно-діагностичних центрів тощо), куди направляється на консультацію (обстеження) пацієнт (Інструкція, затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110).
Однак, згідно з Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 081/о «Амбулаторна карта хворого на туберкульоз № _____», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, (надалі - Інструкція № 527) визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації № 081/о «Амбулаторна карта хворого на туберкульоз № _____» (далі - форма № 081/о). Інструкція визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації № 081/о «Амбулаторна карта хворого на туберкульоз № _____» (далі - форма № 081/о). Форму № 081/о заповнюють на кожного хворого на туберкульоз, який залучається до лікування у закладі охорони здоров`я, що надає фтизіатричну допомогу, незалежно від зареєстрованого місця проживання. У пункті 28 відмічається стан працездатності хворого: облік тимчасової непрацездатності (дата видачі листка непрацездатності, діагноз) та динаміка стійкої непрацездатності (дата переогляду на МСЕК, група інвалідності, вказується причина стійкої непрацездатності - наявність туберкульозу чи іншого захворювання).
Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 060-1/о «Журнал реєстрації випадків туберкульозу ТБ 02», затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України 15 липня 2024 року № 1226 визначено порядок заповнення форми первинної облікової документації № 060-1/о «Журнал реєстрації випадків туберкульозу ТБ 02» (далі - форма ТБ 02), затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2024 року № 1226, яка заповнюється фахівцями закладів охорони здоров`я незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування та фізичними особами-підприємцями, які зареєстровані в установленому законом порядку та одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, що забезпечують медичне обслуговування населення відповідної території (далі - ЗОЗ/ФОП), що здійснюють медичний нагляд за пацієнтами з туберкульозом (далі - ТБ).
Згідно з ч. 1 – 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 1 – 4 ст. 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Оскільки позивачем не надано суду копій облікової документації № 081/о, виписок з облікової документації № 060-1/о, а надана довідка та консультаційний висновок спеціаліста не є доказами, які за законом підтверджують захворювання на туберкульоз (не є належними), надані листки непрацездатності не містять відомостей про захворювання, внаслідок якого виключалося застосування роботодавцем положення п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що термін непрацездатності позивача викликаний захворюванням на туберкульоз суду не надано. Також матеріали справи не містять і доказів повідомлення роботодавця позивачем, або лікарем про об`єктивні причини непрацездатності позивача до моменту звільнення для унеможливлення порушення його прав, а інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано не було, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши вказані обставини, обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів порушення його прав відповідачем суду не надано, а інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.
Що стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає надмірним і не приймає їх до уваги з формальних міркувань, рішення суду по суті є правильним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, або його зміни. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 14 липня 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 23 липня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С. Городнича