П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38836/24	

Перша інстанція суддя Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовського відділу Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовському відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме:
- визнання протиправною відмову Суворовського відділу Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь від 03.12.2024 р. вих. № Г-108/6/5116-24/5116/1405-24) в оформленні та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки;
- зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам попереднього документування позивача паспортними документами.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що дана справа не є типовою та до неї не можуть застосовувати правові висновки Верховного Суду, сформовані за наслідком розгляду зразкової справи № 806/3265/17.
В свою чергу, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, оскільки спірна відмова в документуванні позивача паспортом громадянина України у формі книжечки не порушує його прав.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до Лиманського відділу ГУ ДМС в Одеській області з заявою про отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, у зв`язку з досягненням 14-річного віку.
21.03.2019 ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 , дата видачі - 21.03.2019, орган видачі - 5135.
15.05.2019 ОСОБА_1 звернулась до Лиманського відділу ГУ ДМС в Одеській області з заявою про обмін паспорта громадянина України у вигляді ID-картки у зв`язку з виявленням помилки в інформації внесеній до паспорта.
16.05.2019 ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_2 , дата видачі - 16.05.2019, орган видачі - 5135.
12.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до філії в Польщі ДП «Документ» із заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм.
05.12.2022 ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , дата видачі - 05.12.2022, орган видачі - 2126.
03.12.2024 до Суворовського відділу надійшла заява ОСОБА_1 від 03.12.2024 про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ у вигляді книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР), у зв`язку зі спливом строку дії паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , що виданий 16.05.2019, органом 5135, стром дії до 16.05.2023.
Суворовський відділ ГУ ДМС України в Одеській області листом від 03.12.2024 року повідомив позивачу, що за здійсненою перевіркою ЄІАС УМП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже документована паспортами громадянина України з безконтактним носієм № НОМЕР_1 , дата видачі - 21.03.2019, строк дії до 21.03.2023, підрозділ видачі - 5135, № 0033616313, дата видачі - 16.05.2019, строк дії до 16.05.2023, підрозділ видачі 5135 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним носієм серії НОМЕР_4 , дата видачі - 05.12.2022, строк дії до 05.12.2032, орган видачі - 2126. При оформленні зазначених паспортів з безконтактним носієм, позивачем надано згоду на обробку персональних даних. На момент звернення до Суворовського відділу у місті Одесі ГУ ДМС в Одеській області позивач документована паспортами громадянина України з безконтактним носієм № НОМЕР_1 , № НОМЕР_5 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним носієм серії НОМЕР_4 у зв`язку з чим, персональні дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 20050104-05605. При цьому, позивачем не наведено підстав зважати, що її персональні дані обробляються з порушенням законодавства України. Отже, використання позивачем раніше паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним носієм, при виготовленні якого надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспортів громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним носієм жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне життя.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що позивач вже документований паспортом громадянина України, у формі ID-картки, а як наслідок повторне документування позивача таким документом не порушить його прав.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Законом України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” (надалі - Закон України №5492-VI), визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Закону України №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до ст.21 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас, за змістом п.3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (надалі - Положення №2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (надалі - Порядок №302) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.п.1 п.7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (надалі - Тимчасовий порядок №456).
Пункт 1 розділу I “Загальні положення” Тимчасового порядку №456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07.11.2018 у справі №820/3327/16, від 29.11.2019 у справі №260/1414/18, від 21.08.2020 у справі №260/99/19, від 10.12.2020 у справі №240/575/20, від 08.06.2023 у справі №380/5977/21.
Зокрема, у постанові від 21.08.2020, у справі №260/99/19, Верховний Суд зазначив, що подана позивачем заява за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII. У вказаній заяві позивач не навела та не довела жодну з обставин, яка дає правові підстави для заміни паспорту, у формі ID-картки, на паспорт, у формі книжечки.
Між тим, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до Лиманського відділу ГУ ДМС в Одеській області з заявою про отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, у зв`язку з досягненням 14-річного віку.
21.03.2019 ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 , дата видачі - 21.03.2019, орган видачі - 5135.
15.05.2019 ОСОБА_1 звернулась до Лиманського відділу ГУ ДМС в Одеській області з заявою про обмін паспорта громадянина України у вигляді ID-картки у зв`язку з виявленням помилки в інформації внесеній до паспорта.
16.05.2019 ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_2 , дата видачі - 16.05.2019, орган видачі - 5135.
12.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до ДП “Документ” філії в Польщі з заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм.
05.12.2022 ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , дата видачі - 05.12.2022, орган видачі - 2126.
Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_1 та їй присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі.
При цьому, варто наголосити, що за приписами ч.1 ст.10 Закону України №5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі - є незмінним.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивачки на небажання надати згоду на обробку персональних даних та намір отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки, оскільки у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_1 та їй присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який є незмінним. 
На підставі викладеного, слід зауважити про відсутність порушень ст. 8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Судова колегія також звертає увагу, що у постановах від 11.12.2025 у справі №440/3168/23, від 21.12.2022 у справі №160/1/21, від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21 Верховний Суд вказав про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі №806/3265/17, є необґрунтованими, оскільки у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Натомість у даній справі, ОСОБА_1 звернулась із вимогою до відповідачів про документування паспортом громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки, після документування паспортом громадянина України, у вигляді ID-картки, що не є релевантним до зразкової справи № 806/3265/17. 
Враховуючи викладене, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук