КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2026 року м. Київ справа №320/6045/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов Київського міського центру зайнятості до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить суд:
визнати протиправними дїі щодо поверення без прийняття до виконання наказу Господарського суду Луганської області, виданого 11.08.2023 у справі № 913/92/22;
зобов`язати прийняти до виконання наказ Господарського суду Луганської області, виданого 11.08.2023 у справі № 913/92/22 щодо стягнення з Війської частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь Київського міського центру зайнятості безпідставно сплачену допомогу по безробіттю у розмірі 7353,72 грн та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відсутність у боржника відкритих рахунків в органах Казначейства не є підставою для повернення виконавчого документа. Позивач наголошує, що Казначейство є єдиним уповноваженим органом для безспірного списання коштів з державних установ, а тому, відмова у захисті порушеного права суперечить принципу обов`язковості судового рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 дану позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 відкрито провадження у справі.
Відповідач проти позову заперечував та у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що боржник за виконавчим документом Військова частина НОМЕР_1 не має відкритих рахунків у Казначействі. Також, вказано на те, що позивач є державною установою, а відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», дія цього закону не поширюється на рішення, де стягувачем є державний орган або державна установа. На думку відповідача, виконання такого наказу призведе до нецільового використання бюджетних коштів.
На підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 320/6045/24, за результатами якого головуючим суддею визначено Головенко О.Д.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 прийнято справу до провадження, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Луганської області від 13.07.2023 у справі № 913/92/22 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Київського міського центру зайнятості 7353,72 грн безпідставно сплаченої допомоги по безробіттю та 2481,00 грн судового збору. 
11.08.2023 судом на виконання рішення видано наказ.
Стягувач звернувся до Казначейства із заявою про виконання судового рішення, проте листом від 05.09.2023 № 5-06-06/1612 оригінал наказу повернуто позивачу без виконання через те, що боржник не має відкритих рахунків в органах Казначейства. Постановою Відділу примусового виконання рішень у Луганській області від 12.10.2023 наказ також повернуто стягувачу з посиланням на те, що виконання рішень про стягнення коштів з держустанов є виключною компетенцією Казначейства.
Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до норм ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час робсти стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Органи та установи, зазначені в частинах, першій-третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Згідно з приписами п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи- органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.
Згідно з ч. 1 ст. 25 БК України та ч. 2 ст. 6 Закону № 1404, рішення про стягнення коштів з державних органів та бюджетних установ виконуються виключно органами Казначейства.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).
Пунктом 9 Порядку № 845 передбачено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. 
Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд враховує, що відсутність відкритих рахунків боржника в органах Казначейства не є легітимною підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. Чинне законодавство не містить винятків, які б дозволяли Казначейству відмовити у безспірному списанні коштів через внутрішні облікові дефекти структури виконавчої влади. Боржник (Військова частина НОМЕР_1 ) є державною установою та повністю утримується за рахунок держбюджету. 
У даному випадку, Військова частина НОМЕР_1 (боржник) входить до структури Міністерства оборони України - центрального органу виконавчої влади, а отже, рішення щодо стягнення коштів з даного боржника виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з п. 2 Порядку № 845 боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів- з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Оскільки чинне законодавство не передбачає такої самостійної підстави, як не знаходження боржника на обслуговуванні та відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства для повернення виконавчого документа, суд зазначає, що дії органу Казначейства щодо повернення виконавчого листа є протиправними.
Тобто, орган Казначейства позбавлений права повернути виконавчий документ стягувачу з підстави відсутності у боржника відкритих рахунків в органі Казначейства, якщо такий боржник є державним органом.
Пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
З наведеного слідує, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України.
Таким чином, згідно з вимогами ч. 2 ст. 3 Закону № 4901 із заявою про виконання рішення суду стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто до Державної казначейської служби України.
Отже, відповідач мав вжити передбачені законодавством заходи задля забезпечення виконання рішення суду.
Щодо посилань відповідача на приписи ч. 2 ст. 2 Закону № 4901 (гарантії не поширюються на стягувачів-держорганів), суд зазначає, що це обмеження стосується виключно механізму виконання за рахунок спеціальної програми КПКВК 3504040. Проте, воно не позбавляє Казначейство обов`язку прийняти документ і виконати його в межах загальної процедури безспірного списання. 
Держава не може створити ситуацію «правового вакууму», коли ДВС відмовляє у відкритті провадження через бюджетний статус боржника, а Казначейство, через відсутність рахунків, адже такий підхід нівелює право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції та нівелює стадію виконання рішення суду.
Суд відхиляє доводи про загрозу нецільового використання коштів, адже саме по собі виконання рішення суду є імперативним конституційним обов`язком, тому таке списання не може кваліфікуватися, як правопорушення. 
Крім цього, варто звернути увагу на тому, що Верховний Суд в постановах від 25.06.2018 у справі №910/12226/16 та від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16 висловлював правову позицію, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 1404, із заявою про виконання рішення суду (частини перша і друга статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України.
У постанові від 16.04.2020 у справі №804/5950/19, Верховний Суд вказав, що за відсутності в законодавстві України такої підстави (у даній справі - не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків) для повернення виконавчого документа, з якої накази суду були повернуті стягувачу без виконання, дії ГУДКС України щодо повернення без виконання наказів про примусове виконання рішень судів є протиправними.
Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо повернення наказу, є протиправними.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стороною відповідача не було доведено правомірність своїх дій, з урахуванням критеріїв за ч. 2 ст. 2 КАС України, з огляду на що, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судовий збір підлягає розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України. Київський міський центру зайнятості до Державної казначейської служби України звертається до суду не для реалізації своїх управлінських функцій щодо відповідача, а як стягувач (юридична особа), чиє законне право на виконання судового рішення (стягнення з Військової частини) було порушено державним органом Казначейством.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Київського міського центру зайнятості до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо повернення без прийняття до виконання наказу Господарського суду Луганської області, виданого 11.08.2023 у справі № 913/92/22. 
Зобов`язати Державну казначейську службу України прийняти до виконання наказ Господарського суду Луганської області, виданого 11.08.2023 у справі № 913/92/22 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь Київського міського центру зайнятості безпідставно сплачену допомогу по безробіттю у розмірі 7353,72 грн, та судовий збір у розмірі 2481,00 грн. 
Стягнути з Державної казначейської служби України на користь Київського міського центру зайнятості витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.