Справа № 473/1213/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"04" серпня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 19 вересня 2021 року сторони уклали між собою Договір про надання фінансового кредиту №49746. 
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Авіра Груп» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн зі строком користування коштами протягом 18 днів – до 06 жовтня 2021 року (з можливістю продовження цього строку за ініціативою позичальниці), а відповідачка зобов?язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом та сплатити комісію за користування системою дистанційного отримання фінансового кредиту в розмірі 15 % від суми фінансового кредиту.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов?язань остання зобов?язалася сплачувати на користь кредитодавця пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Проте позичальниця свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 10 березня 2026 року виникла заборгованість у загальному розмірі 15 600 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 3 000 грн;
-заборгованість за процентами за користування кредитом – 12 150 грн;
-заборгованість за комісією – 450 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача Саруханян А.С. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. 
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 19 вересня 2021 року сторони уклали між собою Договір про надання фінансового кредиту №49746. 
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Авіра Груп» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн зі строком користування коштами протягом 18 днів – до 06 жовтня 2021 року (з можливістю продовження цього строку за ініціативою позичальниці), а відповідачка зобов?язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом та сплатити комісію за користування системою дистанційного отримання фінансового кредиту в розмірі 15 % від суми фінансового кредиту.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов?язань остання зобов?язалася сплачувати на користь кредитодавця пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Таким чином, ОСОБА_1 набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «ФК «Авіра Груп».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Водночас ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
У відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 22 квітня 2026 року за вих. №20.1.0.0.0/7-260416/91756-БТ та виписці з банківського рахунку позичальниці (а.с. 70-71) міститься підтвердження того, що 19 вересня 2021 року на зазначену в кредитному договорі банківську картку відповідачки було зараховано 3 000 грн кредиту, що повністю підтверджує факт виконання ТОВ «ФК «Авіра Груп» свого зобов`язання перед відповідачкою. 
Зі свого боку ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 10 березня 2026 року заборгованість за кредитним договором становить 15 600 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 3 000 грн;
-заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 19 вересня 2021 року до 27 лютого 2022 року) – 12 150 грн;
-заборгованість за комісією – 450 грн. 
Однак суд не в повній мірі погоджується з вказаним розрахунком, а саме в частині нарахування процентів, оскільки вони суперечать умовам договору.
Як зазначалося вище, за умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит зі строком користування коштами протягом 18 днів, а саме з 19 вересня 2021 року до 06 жовтня 2021 року (п. 1.2 договору). Порядок продовження строку користування кредитом передбачений п. 3.3.3 договору, за яким позичальниця для продовження встановленого договором строку кредитування не пізніше останнього дня повернення кредиту зобов`язана в повному обсязі сплатити нараховані проценти за кредитом. Проте матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою нарахованих в межах встановленого строку кредитування процентів, що є обов`язковою умовою для продовження строку кредитування.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
За встановленого, нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування (18 днів), тобто після 06 жовтня 2021 року, не відповідає умовам договору.
При цьому, не може бути застосований у цьому випадку й п. 2.3 кредитного договору про те, що проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню протягом всього періоду прострочення позичальницею виконання свого зобов?язання, але не більше 180 календарних днів поспіль, оскільки, як встановлено раніше, нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування (тобто в даному випадку – після 06 жовтня 2021 року без погодження сторонами про продовження строку кредитування) є таким, що суперечить вимогам закону.
Тому після дати припинення строку кредитування позивач не позбавлений права вимагати сплати від боржниці процентів за неправомірне користування чужими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Однак позивач не заявляв окремих вимог щодо застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальницею грошового зобов`язання, а тому такі вимоги не є предметом судового розгляду.
Таким чином, нараховані позивачем проценти після 06 жовтня 2021 року стягненню не підлягають.
В іншій частині нарахування здійснені позивачем у відповідності до умов кредитного договору.
За встановлених обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Авіра Груп» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 4 800 грн, у тому числі:
заборгованість за кредитом – 3 000 грн;
заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 19 вересня 2021 року до 06 жовтня 2021 року) – 1 350 грн;
заборгованість за комісією – 450 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 819,22 грн (пропорційно до розміру задоволених вимог).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 1-3 А, секція С; код ЄДРПОУ 43174156) заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту від 19 вересня 2021 року №49746, що утворилася станом на 10 березня 2026 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 19 вересня 2021 року до 06 жовтня 2021 року) у розмірі 1 350 (одна тисяча триста п?ятдесят) гривень; заборгованість за комісією у розмірі 450 (чотириста п?ятдесят) гривень, а всього в загальному розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень, а також 819 (вісімсот дев?ятнадцять) гривень 22 копійки судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя:  О.В. Вуїв