167/414/26 
2/154/1282/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
21.07.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "Свеа Фінанс", представник позивача Паладич А.О. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
у с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі – позивач або ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5071862 від 29.10.2024 у розмірі 39 100 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір № 5071862 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 10 000,00 грн.

Сума кредиту 10 000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів. Детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти. Стандартна процента ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у Договорі.

ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання виконало та надало на картку позичальнику грошові коштишляхом їх перерахування на картку позикальника № НОМЕР_1 , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту.

26.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-14/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 5071862 про надання споживчого кредиту від 29.10.2024 укладеним з ОСОБА_1 .

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 100 грн, яка складається з 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 24 100 грн заборгованості за процентами та 5000 грн пені.

Крім того, 10.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір № 8467403 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 10 000,00 грн.

Сума кредиту 10 000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів. Детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконало та надало на картку позичальнику грошові коштишляхом їх перерахування на картку позикальника № НОМЕР_1 , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту.

26.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-15/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 8467403 про надання споживчого кредиту від 10.11.2024 укладеним з ОСОБА_1 .

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 04.05.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд (зберігання) справи вирішив здійснювати у змішаній формі.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками. Заяв та клопотань від нього не надходило, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до вимог часини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи суд встановив таке.

29.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір № 5071862 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 10 000,00 грн.

Сума кредиту 10 000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів. Детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти. Стандартна процента ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у Договорі.

ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання виконало та надало на картку позичальнику грошові коштишляхом їх перерахування на картку позикальника № НОМЕР_1 , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту.

26.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-14/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 5071862 про надання споживчого кредиту від 29.10.2024 укладеним з ОСОБА_1 .

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 100 грн, яка складається з 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 24 100 грн заборгованості за процентами та 5000 грн пені.

Крім того, 10.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір № 8467403 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 10 000,00 грн.

Сума кредиту 10 000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів. Детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконало та надало на картку позичальнику грошові коштишляхом їх перерахування на картку позикальника № НОМЕР_1 , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту.

26.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-15/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 8467403 про надання споживчого кредиту від 10.11.2024 укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 6.4 договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом,

Згідно з п. 2.1 вказаного договору, клієнт відступає (передає) Фактору право вимоги, а Фактор набуває права вимоги до Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим договором.

Право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього договору, з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників та оплати фактором сум фінансування (п. 3.1.3 договору факторингу).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір № 5071862 про надання споживчого кредиту від 29.10.2024, № 8467403 від 10.11.2024 підписані відповідачем за допомогою електронних підписів одноразовими ідентифікаторами, які був власноручно введені відповідачем для електронного підпису. Зазначені підписи підтверджують, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договорів. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, правилами надання грошових послуг в позику мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання договору факторингу № 01.02-14/25 від 26.06.2025 укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» 29.04.2025 підписано Реєстр Боржників до договору факторингу № 01.02-14/25 від 26.06.2025 , сплачено кошти за відступлення права вимоги. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 5071862 від 29.10.2024.

На виконання договору факторингу № 01.02-15/25 від 26.06.2025 укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» 29.04.2025 підписано Реєстр Боржників до договору факторингу № 01.02-15/25 від 26.06.2025, сплачено кошти за відступлення права вимоги. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 8467403 від 10.11.2024.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язався повернути тіло кредиту протягом 360 днів.

Отже, позивач має право вимагати сплати суми отриманого і не повернутого кредиту.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до кредитного договору кредит надається строком на 360 днів.

Водночас, розглядаючи питання щодо задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення процентів з відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 265/6582/16-ц від 04.09.2019.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є підставною в розмірі 19999,00 грн, а заборгованості по процентам - в розмірі 34399,97 грн .

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача пеню у сумі 10 000 грн.

Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і на сьогоднішній день є чинним.

Відтак, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.

Отже, оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 10 000 грн пені, є безпідставними.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5071862 від 29.10.2024 належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 34 100 грн. з яких: 10 000 грн. заборгованості за основною сумою кредиту та 24 100 грн. заборгованості за нарахованими процентами, у задоволенні вимоги про стягнення пені в розмірі 5000 грн - необхідно відмовити.
Крім того за кредитним договором № 8467403 від 10.11.2024 належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 20 298,97 грн. з яких: 9 999 грн. заборгованості за основною сумою кредиту та 10 299,97 грн. заборгованості за нарахованими процентами, у задоволенні вимоги про стягнення пені в розмірі 5000 грн - необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 2662,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги заявлено на суму 64 398,97 грн, а задоволенню підлягають вимоги на суму 54 398,97 грн, судовий збір повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову.

Виходячи з розрахунку: 54 398,97 грн (загальна сума задоволених вимог) х 100% : 64 398,97 грн (загальна сума заявлених вимог) = 84,47%, 84,47 % х 2 662,40 грн. : 100 % = 2 248,98 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 263-265, 273, 279 ЦПК України, статтями 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ЄДРПОУ: 37616221) заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 54 398 (п`ятдесят чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 97 коп.

заборгованість за кредитним договором № 5071862 від 29.10.2024 в розмірі 34 100 (тридцять чотири тисячі сто) грн, з яких:

- 10 000 ( десять тисяч) грн заборгованості за основною сумою кредиту;

- 24 100 (двадцять чотири тисячі сто) грн заборгованості за нарахованими процентами.

заборгованість за кредитним договором № 8467403 від 10.11.2024 в розмірі 20 298 (двадцять тисяч двісті дев`яносто вісім тисяч) грн. 97 коп.з яких: 

- 9 999 ( дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн заборгованості за основною сумою кредиту;

- 10 299 (десять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 97 коп заборгованості за нарахованими процентами.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ЄДРПОУ: 37616221) пені в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ЄДРПОУ: 37616221) судовий збір у сумі 2 248,98 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Волинського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Тетяна Пустовойт