Справа ЄУН 720/248/25
Провадження № 1-кп/720/54/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2026 р. Новоселицький районний суд Чернівецької області

у складі:
головуючого судді  ОСОБА_1 ,
при секретарі   ОСОБА_2 ,
за участю: 
прокурора    ОСОБА_3 ,
обвинуваченого   ОСОБА_4 ,
захисника    ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Новоселиця Чернівецької області матеріали кримінального провадження №12025262160000004 від 03 січня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
03 січня 2025 року о 18:50 год. ОСОБА_4 прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Мамалига», що в с. Мамалига Дністровського району Чернівецької області для в`їзду на територію України де прикордонним нарядом «ОТЗ - в`їзд» в складі молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії – інструктора кінологічного відділення штаб-сержанта ОСОБА_6 , під час огляду салону автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Pajero Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 під водійським сидінням було виявлено ніж загальною довжиною 300 мм, виготовлений промисловим способом, який являється холодною зброєю колюче-ріжучої дії та який ОСОБА_4 незаконно перевозив у вищевказаному транспортному засобі.
Таким чином, обвинувачений  ОСОБА_4  вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, тобто носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
27 січня 2025 року між обвинуваченим та прокурором була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог КПК України.
Згідно даної угоди обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести  ОСОБА_4 ..
Суд, заслухавши думку прокурора, який просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості, обвинуваченого та його захисника, які також погодились на затвердження угоди, вважає, що угода підлягає затвердженню, а  ОСОБА_4  слід визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання, яке прокурор та обвинувачений запропонували суду та узгодили між собою.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між підозрюваним чи обвинуваченим та прокурором.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативи прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що  ОСОБА_4  обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим  ОСОБА_4  та призначення йому узгодженої сторонами міри покарання.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд, –

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 27 січня 2026 року про визнання винуватості обвинуваченим  ОСОБА_4 .
Визнати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Речові докази по справі, а саме: 
-Ніж загальною довжиною 300 мм, виготовлений промисловим способом, який відповідно до квитанції про отримання на зберігання речових доказів переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів (а.с. 20), після вступу вироку в законну силу – знищити.
Речові докази по справі, а саме: 
- документи та цифрові носії, які згідно постанови слідчого від 09.01.2025 року визнані речовими доказами - залишити при матеріалах справи.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави понесені по справі судові витрати в розмірі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 80 копійок.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст. 473 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку.

Суддя:         ОСОБА_7