ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.09.2026 | Справа № 910/9237/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-прозоро"
до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
про стягнення 144621,08 грн.
Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Представники сторін: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-прозоро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 144621,08 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 1230/24/16-25 від 09.10.2025 р. в частині здійснення повної оплати товару, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 137980,00 грн. основного боргу, 6037,35 грн. пені та 603,73 грн. 3% річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2026 р. відкрито провадження у справі № 910/9237/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що:
- вказана позивачем заборгованість відповідача станом на дату подання відзиву відсутня;
- надані позивачем розрахунки містять арифметичні помилки, зокрема в частині визначення початкової дати прострочення зобов`язання, внаслідок чого розмір заявлених санкцій є неправильним та призводить до безпідставного збагачення позивача;
- заявлені позивачем штрафні санкції розраховані з порушенням положень п. 7.1 договору;
- покладення на відповідача, як на суб`єкта господарювання який в умовах воєнного стану забезпечує населення м. Києва питною водою, штрафних санкцій є необґрунтованим та безпідставним;
- наявні підстави для зменшення штрафних санкцій до 1,00 грн.
Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що:
- позивач не погоджується з доводами відповідача в частині звільнення його від відповідальності та зменшення розміру санкцій до 1,00 грн.;
- посилання відповідача на неправильність розрахунку не є достатньою підставою для відмови у відповідних позовних вимогах;
- посилання відповідача на воєнний стан має загальний характер і не доводить існування причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та простроченням оплати саме за спірними видатковими накладними;
- зменшення заявленої суми пені до 1,00 грн. фактично означатиме нівелювання договірної відповідальності відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання.
У зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу позивач зазначив про відмову від позову в частині стягнення основного боргу у сумі 137980,00 грн.
Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про здійснення розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки справа № 910/9237/26 є малозначною, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Щодо заявленого позивачем у відповіді на відзив клопотання про поновлення строку, суд, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, а беручи до уваги подання відповідачем заперечень на відповідь на відзив, тобто фактичне здійснення учасниками процесу обміну заявами по суті спору, дійшов висновку поновити позивачу строк на подання відповіді на відзив та долучити її до матеріалів справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-прозоро" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (покупець) укладено договір поставки № 1230/24/16-25, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця двигуни та їх частини за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються у специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, згідно заявок покупця у письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах договору.
Відповідно до п. 2.1 договору загальна сума договору складає 5517187,20 грн.
Згідно з п. 3.2 договору строк поставки партії товару - 5 робочих днів з дати надання заявки покупцем.
Датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній (п. 3.6 договору).
Пунктом 5.1 договору погоджено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату партії товару протягом 45 календарних днів з дати отримання партії товару від постачальника, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
За умовами п. 13.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2025 р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними.
Додатковою угодою № 1 від 25.12.2025 р. сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.05.2026 р.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 142980,00 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними № 106 від 03.04.2026 р. на суму 101940,00 грн. та № 169 від 28.05.2026 р. на суму 41040,00 грн.
З урахуванням п. 5.1 договору, оплата за видатковою накладною № 106 від 03.04.2026 р. мала бути здійснена відповідачем у строк до 18.05.2026 р., за видатковою накладною № 169 від 28.05.2026 р. - до 13.07.2026 р.
02.07.2026 р. відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 5000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2112_00000/559ac560-22a4052-a063-0746430a3f9a від 02.07.2026 р.
13.07.2026 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 341/07 від 13.07.2026 р., в якій просив сплатити заборгованість за договором поставки № 1230/24/16-25 від 09.10.2025 р. у розмірі 137980,00 грн.
Враховуючи, що відповідач не сплатив позивачу 137980,00 грн. за договором поставки № 1230/24/16-25 від 09.10.2025 р., останній і звернувся до суду з даним позовом.
За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).
За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як підтверджується матеріалами справи, відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором поставки № 1230/24/16-25 від 09.10.2025 р. в частині здійснення повної оплати товару, у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 137980,00 грн. 
Водночас, з матеріалів справи слідує, що відповідач сплатив позивачу 137980,00 грн. в якості оплати за договором поставки № 1230/24/16-25 від 09.10.2025 р., що підтверджується платіжними інструкціями № 2413 від 30.07.2026 р. на суму 96940,00 грн. та № 2414 від 30.07.2026 р. на суму 41040,00 грн.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Враховуючи, що відповідач сплатив на користь позивача 137980,00 грн., спір у справі № 910/9237/26 в цій частині підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за можливе повернути 100% сплаченої позивачем суми судового збору за вимогу про стягнення з відповідача 137980,00 грн., а саме - у розмірі 2540,14 грн., сплаченої згідно з платіжною інструкцією № 5460 від 24.07.2026 р., виходячи з розміру судового збору, який мав сплатити позивач. 
Також позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 6037,35 грн. пені та 603,73 грн. 3% річних.
За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Умовами п. 7.3 договору встановлено, що у випадку порушення виконання умов п. 5.1 договору, покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За приписами ст.ст. 79, 86 Господарського кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3% річних, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є необґрунтованими та арифметично невірними, оскільки позивачем неправильно визначено період прострочення грошового зобов`язання, зокрема його початок.
Так, за п. 5.1 договору оплата здійснюється протягом 45 календарних днів з дати отримання партії товару від постачальника, тобто за видатковою накладною № 106 від 03.04.2026 р. мала бути здійснена відповідачем у строк до 18.05.2026 р., за видатковою накладною № 169 від 28.05.2026 р. - до 13.07.2026 р.
З урахуванням п. 5.1 договору, прострочення відповідача за видатковими накладними настало 19.05.2026 р. та 14.07.2026 р. відповідно.
Окрім того, позивачем здійснено нарахування пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, в той час як п. 7.3 договору передбачено нарахування пені у розмірі облікової ставки НБУ.
За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у сумі 3001,81 грн. та 3% річних у сумі 600,36 грн.
При цьому, твердження відповідача про те, що покладення на останнього, як на суб`єкта господарювання, який в умовах воєнного стану забезпечує населення м. Києва питною водою, штрафних санкцій є необґрунтованим та безпідставним, відхиляються судом з наступних підстав.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на п. 8.1 договору, за яким жодна із сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо це сталось внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі сторін, а саме: пожежі, повені, землетрусу або інших стихійних лих, війни, військових дій будь-якого виду, аварійного відключення електроенергії, водопостачання, які роблять неможливими виконання сторонами своїх зобов`язань, а також прийняття закону або іншого нормативно-правового акту, що забороняє будь-яку дію передбачену даним договором.
Разом з тим, п. 8.3 договору встановлено, що сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити письмово іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення їх дії протягом 10 днів з дати настання кожної події. Настання та припинення дії обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України або документом іншого компетентного органу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у передбачений п. 8.3 спосіб не повідомив позивача про наявність обставин непереборної сили.
При цьому, на момент підписання спірного договору повномасштабна агресія Російської Федерації проти України вже тривала, дані обставини для сторін договору були загальновідомим фактом. Підписуючи договір поставки № 1230/24/16-25 від 09.10.2025 р., відповідач повинен був усвідомлювати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання своїх зобов`язань, ризики та можливі негативні наслідки для себе. Натомість відповідач, прийнявши рішення про укладення договору на певних умовах, несе повну відповідальність за настання можливих для себе негативних наслідків.
У даному випадку суд погоджується з доводами позивача про те, що посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. щодо загального факту військової агресії не є безумовним та достатнім доказом наявності форс-мажору саме щодо спірного зобов`язання, а наявність у відповідача статусу оператора критичної інфраструктури не звільняє останнього від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за договором. 
Щодо клопотання відповідача про зменшення заявленої позивачем до стягнення пені.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. 
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
У даному випадку, вирішуючи питання щодо зменшення пені, суд враховує, що відповідач не надав доказів виникнення обставин непереборної сили, а саме по собі посилання на воєнний стан, збитковість підприємства та складне фінансове становище не може бути безумовною підставою для звільнення відповідача від відповідальності.
Зважаючи на доводи сторін, беручи до уваги обставини, які мають істотне значення у даній справі для вирішення питання щодо зменшення розміру пені, врахувавши майновий стан обох сторін та, виходячи з необхідності дотримання балансу їх інтересів, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено наявності виняткових обставин для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1,00 грн. До того ж, за висновком суду, заявлений позивачем розмір пені не є надмірно великим.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-прозоро". 
Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розміру судового збору, який мав сплатити позивач.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 910/9237/26 в частині стягнення основного боргу у сумі 137980,00 грн. - закрити.
2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Автошини-прозоро" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 25, код 45504596) з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2540 (дві тисячі п`ятсот сорок) грн. 14 коп., сплачену згідно з платіжною інструкцією № 5460 від 24.07.2026 р.
3. Решту позовних вимог задовольнити частково.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А, код 03327664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-прозоро" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 25, код 45504596) 3001 (три тисячі одну) грн. 81 коп. пені, 600 (шістсот) грн. 36 коп. 3% річних, 66 (шістдесят шість) грн. 31 коп. витрат зі сплати судового збору.
5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА