ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року
м. Київ

справа № 761/1004/20
провадження № 61-7826сво24

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є., 

позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: Міністерство внутрішніх справ України, товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія«112-ТВ», товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія«112-ТВ», товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» про захист особистих немайнових прав та зобов`язання вчинити певні дії.

Стислий виклад позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), 
товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» 
(далі - ТОВ «ТРК «112-ТВ»), товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» (далі - ТОВ «ТРК «Україна») про захист особистих немайнових прав та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 МВС України під час прямої трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі на телеканалі «112 Україна»), за присутності Президента України та Генерального прокурора України, провело терміновий брифінг для журналістів, під час якого службові особи МВС України оприлюднили інформацію про причетність до вбивства журналіста ОСОБА_4 громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також про причетність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до замаху на вбивство бізнесмена 
в Івано-Франківській області, який відбувся влітку 2018 року.

Під час брифінгу були продемонстровані фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , названі їхні прізвища, імена, наведені біографічні дані кожного з них. Слайд з фото та прізвищами цих осіб супроводжувався пояснювальними написами та коментарями службових осіб МВС України, які вказували на затриманих, як на виконавців злочинів. Серед іншого, продемонстрована підбірка слайдів містила такі написи: «Результати розслідування убивства ОСОБА_4 . Основні Виконавці», «Таким чином, ретельне відтворення подій вибуху автомобіля ОСОБА_4 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину», «Встановлено також осіб, які здійснювали закладання вибухового пристрою».

Згідно із записом публічного заходу, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_1, розповсюдженого ТОВ «ТРК «112-ТВ» та ТОВ «ТРК «Україна», оприлюднення такої інформації супроводжувалось висловлюваннями високопосадовців МВС України та Національної поліції України, які переконливо стверджували про доведення вини у вбивстві ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і у замаху на вбивство бізнесмена 
в Івано-Франківській області влітку 2018 року - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Службовими особами МВС України, серед іншого, було повідомлено таку недостовірну, негативну інформацію про позивачів: «Як підозрюваних у вчиненні цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 »; «Таким чином, проведеними слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко виокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_4 . 
Це: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і подружжя ОСОБА_1 ».

Глядачу також були продемонстровані докази нібито причетності затриманих осіб до згаданих злочинів: зображення речових доказів, матеріали прослуховування розмов затриманих, цитувались висновки експертів тощо. Це, за задумом посадовців МВС України, мало б переконати стороннього глядача у правдивості тверджень МВС України.

Відеозапис цього брифінгу був розміщений і розповсюджується дотепер МВС України з власної сторінки (каналу) у відеосервісі «YouTube». Телевізійна відеотрансляція зазначеного брифінгу МВС України здійснювалась, у тому числі, ТОВ «ТРК «112-ТВ» на телеканалі «112 Україна». Повний відеозапис цієї події надалі розміщений і розповсюджується з сайту каналу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке транслювалось ТРК «Україна» та запис якого розміщено і розповсюджується на каналі у відеосервісі «YouTube», оприлюднено недостовірну інформацію, аналогічну за змістом до розповсюдженої МВС України ІНФОРМАЦІЯ_1 . Продемонстровано фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Названо їхні прізвища, імена, по батькові, наведено біографічні дані кожного з них. Слайди з фото та прізвищами цих осіб супроводжено пояснювальними написами та усними закадровими коментарями, які вказували на затриманих, 
як на виконавців зазначених злочинів. Продемонстрована підбірка слайдів містила такі написи: «Таким чином, ретельне відтворення подій до та після вибуху автомобіля ОСОБА_4 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину».

Демонстрацію фото позивачів супроводжено усними закадровими коментарями: « Кілери використали саморобний вибуховий пристрій, майже ідентичний до того, яким вбили ОСОБА_4 »; «Була сформована група з 6 людей, одного з яких вже немає в живих. Цей загін був радикально налаштований та готував терористичні акти в Києві та подальшу дестабілізацію».

Під час обговорення вбивства ОСОБА_4 учасники ток-шоу, в тому числі Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_16 , неодноразово називали прізвища ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, причетних до вбивства ОСОБА_4 . Одночасно зазначено про причетність позивачів до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області в 2018 році. Обґрунтовуючи причетність позивачів до вбивства журналіста ОСОБА_4 , Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_16 зазначив: « ІНФОРМАЦІЯ_8 и ІНФОРМАЦІЯ_9 изготовили мину, практически идентичную мине, которой был взорван ОСОБА_4 ».

Титульна заставка відеозапису випуску телепередачі від ІНФОРМАЦІЯ_1 містить напис-питання, який анонсує зміст цієї передачі: «Хто вони, вбивці ОСОБА_4 ?», яким глядачу нав`язується хибна думка, що затримані особи, про яких йдеться в передачі, причетні до вбивства журналіста.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інформацію про причетність позивачів до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, у тому числі, що містилась на слайдах з фото та прізвищами позивачів, демонстрація яких супроводжувалась написами: «Результати розслідування убивства ОСОБА_4 . Основні Виконавці»; «Таким чином, ретельне відтворення подій до та після вибуху автомобіля ОСОБА_4 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину»; «Встановлено також осіб, які здійснювали закладання вибухового пристрою» та в заявах службових осіб МВС України, а саме: «Як підозрюваних у вчиненні цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 »; «Таким чином, проведеними 
слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко відокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_4 . Це: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і подружжя ОСОБА_1 », що була розповсюджена МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1, який транслювався телевізійним каналом ТОВ «ТРК «112-ТВ» і запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, розповсюджується ТОВ «ТРК «112-ТВ» в мережі Інтернет на сайті каналу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 

- визнати недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інформацію про причетність позивачів до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, у тому числі, що містилася на слайдах з фото та прізвищами позивачів, які супроводжувалися написами: «Таким чином, ретельне відтворення подій до та після вибуху автомобіля ОСОБА_4 , а також охоплення всього кола зв`язків, дає змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину», а також у закадрових коментарях: «Кілери використали саморобний вибуховий пристрій, майже ідентичний до того, яким вбили ОСОБА_4 »; «Була сформована група з 6 людей, одного з яких вже немає в живих. Цей загін радикально налаштований та готував терористичні акти в Києві та подальшу дестабілізацію», що супроводжували демонстрацію фото позивачів, та в заяві службової особи МВС України, в тому числі: « ІНФОРМАЦІЯ_8 и ІНФОРМАЦІЯ_9 изготовили мину, практически идентичную мине, на которой взорван Павел Шеремет», що була розповсюджена ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- визнати таким, що порушує немайнове право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення прізвища, імені, по батькові позивачів, що здійснено службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 розповсюджується ТОВ «ТРК «112-ТВ» в мережі Інтернет на сайті каналу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а також оприлюднення прізвища, імені, по батькові позивачів, здійснене ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- визнати такою, що порушує інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як осіб, що зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) їх фотографій, здійснену службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 розповсюджується ТОВ «ТРК «112-ТВ» в мережі Інтернет на сайті каналу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та також демонстрацію ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час 
соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» 
на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- зобов`язати відповідачів протягом 10 днів з моменту набрання чинності рішенням суду у спосіб, в який вона була поширена, спростувати інформацію про причетність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 розповсюджується ТОВ «ТРК «112-ТВ» в мережі Інтернет на сайті каналу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та також розповсюджену ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- зобов`язати відповідачів негайно видалити всю інформацію (в тому числі фотозображення та прізвище, ім`я, по батькові, позивні позивачів) про причетність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, розповсюджується ТОВ «ТРК «112-ТВ» в мережі Інтернет на сайті каналу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та на відеосервісі «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та також розповсюджену ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час 
соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» 
на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- стягнути з відповідачів судові витрати, понесені позивачами.

Стислий виклад змісту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово.

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 25 вересня 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року, в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовив.

Суди виходили з того, що інформація, яку позивачі просять визнати недостовірною та спростувати, взята з контексту конференції, в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується винуватість позивачів у вчиненні кримінальних правопорушень, тому відповідачі не порушили принцип презумпції невинуватості. Представники МВС України не повідомляли інформацію, що стосується позивачів, а лише відповідали на запитання представників засобів масової інформації.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 
до МВС України, ТОВ «ТРК «112-ТВ», ТОВ «ТРК «Україна» про захист особистих немайнових прав та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що спірна інформація, поширена службовою особою МВС України, згідно зі статтею 62 Конституції України не може вплинути на право ОСОБА_2 вважатися невинуватою, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку. Захист честі і гідності в такому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад у спосіб реалізації права на відповідь.

Верховний Суд постановою від 20 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду 
від 06 липня 2022 року скасував у частині вирішення позовних вимог 
ОСОБА_2 , справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не розглянув усіх аргументів ОСОБА_2 , тому не можна стверджувати, що суд застосував стандарти, що відповідали процесуальним принципам, закріпленим у статтях 
6, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція). Крім того, зазначив, що суд апеляційної інстанції має належним чином оцінити, чи у прямій трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі і на телеканалі «112 Україна») поширена щодо ОСОБА_2 інформація, на яку вона посилалася у позовній заяві, порушує презумпцію невинуватості, чи є порушенням закону використання її імені та демонстрація її фото до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, чи є зроблені заяви МВС України розсудливими та обачливими, чи є вони очевидною заявою про винуватість ОСОБА_2 . 

Верховний Суд також вказав, що суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати і викласти мотиви, чи порушено кримінальну справу за епізодами, які згадані на прес-конференції, чи були вручені ОСОБА_2 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень на час поширення відповідної інформації.

Київський апеляційний суд постановою від 16 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 - без змін.

Апеляційний суд не вбачав підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка передана апеляційному суду на новий розгляд.

Суд вказав, що інформація, яку просили спростувати позивачі, в тому числі і щодо ОСОБА_2 , була доведена в ході брифінгу для журналістів МВС України за присутності Президента України та Генерального прокурора України з приводу результатів розслідування за фактом вбивства журналіста ОСОБА_4 , під час якого службові особи МВС України повідомили про поточні результати досудового розслідування та відповіли на запитання представників засобів масової інформації, під час якого було наведено дані щодо особи позивачів, зокрема, і ОСОБА_2 . При цьому справа про вбивство журналіста ОСОБА_4 мала значний суспільний резонанс. Телевізійна відеотрансляція зазначеного брифінгу МВС України здійснювалась, в тому числі, ТОВ «ТРК «112-ТВ» на телеканалі «112 Україна».

У доведеній службовими особами МВС України інформації йшлося лише про проміжні результати розслідування, з наведенням конкретних фактів та з демонстрацією доказів, але не стверджувалося про винуватість позивачів, в тому числі і ОСОБА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, тобто, по суті мало місце інформування службовими особами МВС України про хід досудового розслідування.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що оспорюваною інформацією порушено принцип презумпції невинуватості.

Крім того, інформація, яка повідомлена ІНФОРМАЦІЯ_1 на брифінгу, є правовою інформацією та ґрунтується виключно на відомостях з кримінального провадження № 12016100000001206. Дозвіл на розповсюдження озвученої на брифінгу інформації відповідно до вимоги статті 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) було надано органами досудового розслідування, що підтверджується листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 22 січня 2020 року № 222324/2/1-2020.

Отже, проведення МВС України ІНФОРМАЦІЯ_1 брифінгу відбулося в рамках звітування керівників правоохоронних органів про деякі аспекти розслідування резонансного вбивства журналіста ОСОБА_4 на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, із метою інформування громадськості про резонансну кримінальну справу. Інформування службовими особами МВС України про хід досудового розслідування кримінального провадження не суперечить вимогам законодавства України.

Під час доведення інформації щодо розслідування резонансного вбивства журналіста ОСОБА_4 , було обнародуване ім`я позивача ОСОБА_2 
та її фото. Такі дії не відповідають вимогам вказаних норм та порушують правила поширення конфіденційної інформації, яка містить особисті дані особи. Проте обнародування імені та фото ОСОБА_2 не може бути підставою для застосування таких наслідків, як визнання недостовірною та спростування поширеної інформації, що застосовується у разі поширення недостовірної інформації про факти.

Вчинення таких дій, як обнародування імені та фото без належних правових підстав, передбачає інший вид цивільно-правової відповідальності та спосіб захисту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 за підписом представника ОСОБА_3 , у якій заявник просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/20787/18, від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/10624/21, від 15 листопада 2023 року у справі 757/30830/18-ц, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- апеляційний суд проігнорував вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 20 грудня 2023 року в цій справі;

- позивачі наполягали на застосуванні до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 296, статті 308 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК України), посилались на фактичні обставини, а саме на факт оприлюднення відповідачами імен позивачів як осіб, затриманих за вчинення злочинів, без чинного обвинувального вироку і на факт оприлюднення фотозображень позивачів без їхнього дозволу. Ці факти підтверджено доказами під час судового розгляду справи. Проте суд першої інстанції без наведення жодних мотивів не застосував до спірних правовідносин норми права, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах. Крім того, в рішенні суду першої інстанції відсутнє будь-яке обґрунтування щодо відмови в задоволенні позовних вимог про: визнання таким, що порушує немайнове право 
ОСОБА_19 , ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення прізвищ, імені, по батькові позивачів; визнання такою, що порушує інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як осіб, що зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) їх фотографій. Тобто поданий позов мав на меті, в тому числі, захист вказаних особистих немайнових прав позивачів. За обставинами справи було неправомірно обнародувано їхні імена до набрання законної сили обвинувальним вироком суду та без згоди позивачів продемонстровано їхні фотозображення, але суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування відхилення позовних вимог в цій частині;

- апеляційний суд констатував порушення відповідачами прав позивачів, закріплених у частині четвертій статті 296, статті 308 ЦК України. Проте апеляційний суд не виправив допущену місцевим судом помилку та не вирішив позовні вимоги в частині захисту особистих майнових прав ОСОБА_2 , закріплених частиною четвертою статті 296, статтею 308 ЦК України. Більше того, визнавши порушення таких прав ОСОБА_2 , суд ухилився від вирішення (оцінки, розгляду) певних позовних вимог. Суд вказав, що вчинення таких дій, як обнародування імені та фото без належних правових підстав, передбачає інший вид цивільно-правової відповідальності та спосіб захисту. Водночас, який саме вид цивільно-правової відповідальності та спосіб захисту від порушення зазначених прав ОСОБА_2 мав на увазі апеляційний суд, він не зазначив, як і не вказав, чи відносяться позовні вимоги про визнання факту порушення таких прав та видалення інформації з іменами та фотозображеннями ОСОБА_2 до належних способів захисту порушених прав;

- спосіб захисту прав позивача передбачений статтею 278 ЦК України, яка передбачає, що якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення. Такий спосіб захисту обрано позивачами шляхом викладення позовної вимоги про зобов`язання відповідачів негайно видалити всю інформацію (в тому числі фотозображення та прізвище, ім`я, по батькові, позивні позивачів) про причетність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1, який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується відповідачами в мережі Інтернет на відеосервісі «YouTube»;

- судові рішення, очевидно, порушують конвенційне право позивачів на справедливий суд;

- суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми статей 29, 30 Закону України «Про інформацію» (в редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) та звільнив відповідачів від цивільно-правової відповідальності за розповсюдження спірної інформації про позивачів;

- апеляційний суд послався на частину четверту статті 30 Закону України «Про інформацію», але процитував положення частини третьої цієї статті. З огляду на відсутність в тексті постанови посилань суду на положення законів України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про телебачення і радіомовлення», «Про інформаційні агентства» та інших, особа, яка подала касаційну скаргу, припускає, що посилання суду на частину четверту статті 30 Закону України «Про інформацію» є опискою. Тому в касаційній скарзі ОСОБА_2 виходитиме з неправильного застосування судом частини третьої статті 30 Закону України «Про інформацію». Суди безпідставно застосували вказані норми матеріального права, адже: поширена про позивачів інформація не є предметом суспільного інтересу згідно з критеріями, визначеними частиною другою статті 29 Закону України «Про інформацію»; право громадськості знати розповсюджену про позивачів інформацію не переважає потенційну шкоду від її поширення. Крім того, посилаючись на «важливість інформування суспільства», відповідачі не конкретизували, у чому саме полягав суспільний інтерес розповсюдження інформації про позивачів;
- оприлюднена інформація про позивачів стосувалася двох різних кримінальних розслідувань, які не пов`язані між собою: перше кримінальне провадження (№ 12016100000001206) стосувалося вбивства відомого журналіста ОСОБА_4; друге кримінальне провадження (№ 12018090190000285) стосувалося замаху на вбивство мешканця Івано-Франківської області. Проте суди не розмежували інформацію щодо однієї кримінальної справи від іншої. Крім того, в розрізі застосування норм статті 29 Закону України «Про інформацію» суди не розмежували розповсюджену про ОСОБА_2 інформацію, яка поділялась на: 1) інформацію про її зображення; 2) інформацію про прізвище, ім`я та по батькові; 3) інформацію про її причетність до вбивства ОСОБА_4 ; 4) інформацію про її причетність до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року;

- суди також не встановили та не навели обґрунтувань, в чому саме полягав суспільний інтерес розповсюдження про позивачів: 1) інформації щодо їх зображення; 2) інформації щодо їх прізвищ, імен та по батькові; 3) інформації про причетність позивачів до вбивства ОСОБА_4 ; 4) інформації про причетність позивачів до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року. Водночас суди не навели жодних міркувань щодо того, чи право громадськості знати зазначені 4 види інформації про ОСОБА_2 переважає потенційну шкоду від її поширення для неї, не встановили зазначену «перевагу»;

- суди проігнорували доводи ОСОБА_2 про те, що ніщо не заважало відповідачам з повагою поставитись до прав позивачів і проінформувати суспільство про перебіг розслідувань у вказаних кримінальних справах, приховавши особисті дані та обличчя позивачів, тобто забезпечити «інформування суспільства» з дотриманням вимог частини четвертої статті 296, статті 308 ЦК України. Саме грубе порушення службовими особами МВС України вказаних норм й призвело до ініціювання цього судового процесу, який триває вже понад 4 роки;

- наведені судом положення статей 1, 2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», пункту 4 Положення про МВС України не звільняють відповідачів він обов`язку не порушувати особисті немайнові права позивачів, як і від відповідальності за таке порушення. Крім того, особа, яка подала касаційну скаргу, вважає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 10 Конвенції;

- суди проігнорували висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про необхідність дотримання відповідачами належної виваженості, обачності та обережності при повідомленні громадськості про обставини кримінальних розслідувань. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2024 року від МВС України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Міністерство просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що:

- під час виступу на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 Міністр внутрішніх справ України не поширював інформацію щодо ОСОБА_2 . При цьому МВС України не відповідає за дії інших осіб, зокрема тих, хто виступав на брифінгу, 
але не перебував із Міністерством у трудових (службових) відносинах;

- виступ Міністра внутрішніх справ України у телерадіопрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_7» ІНФОРМАЦІЯ_1 є його оціночним судженням про ситуацію, яка склалася під час досудового розслідування відповідного кримінального провадження; метою виступу Міністра внутрішніх справ України як на брифінгу, так і у телерадіопрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_7» було не звинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, а виключно інформування громадськості про хід досудового розслідування відповідного кримінального провадження;

- на теперішній час сторінки відеосервісу «YouTube» недоступні, отже відсутня обов`язкова складова правопорушення - поширення інформації, внаслідок чого відсутній предмет спору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 26 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі № 761/1004/20 та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

У липні 2024 року матеріали справи № 761/1004/20 надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 08 липня 2025 року справу призначив до судового розгляду у складі колегії суддів у кількості п`яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 30 липня 2025 року передав справу № 761/1004/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2025 року справу повернула на розгляд відповідної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 29 жовтня 2025 року передав справу на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 12 грудня 2025 року прийняв справу та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Мотиви передання справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що наявні підстави для передання справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2025 року в справі № 757/19417/23 (провадження № 61-9428св24) щодо оцінювання законності дій суб`єкта стосовно використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Посилається на необхідність конкретизації висновку у наведеній постанові щодо суб`єктів, які можуть / не можуть здійснювати використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, та їх розподілу на певні групи.

На переконання колегії суддів, необхідно розмежовувати суб`єктів, які можуть здійснювати використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на певні групи, зокрема журналістів та державні органи, і залежно від цього оцінювати законність дій суб`єкта стосовно використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. 

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 МВС України у прямій трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі і на телеканалі «112 Україна»), за присутності Президента України та Генерального прокурора України, провело терміновий брифінг для журналістів, під час якого службові особи 
МВС України оприлюднили інформацію про причетність до вбивства журналіста ОСОБА_4 таких громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також про причетність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року.

Під час брифінгу було продемонстровано: фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Названо їхні прізвища, ім`я, наведено біографічні дані кожного з них.

Слайд із фото та прізвищами цих осіб супроводжено пояснювальними написами та коментарями службових осіб МВС України, які вказували на затриманих, як на виконавців злочинів. Серед іншого, продемонстрована підбірка слайдів містила такі написи: «Результати розслідування убивства ОСОБА_4 . Основні Виконавці»; «Таким чином, ретельне відтворення подій вибуху автомобіля ОСОБА_4 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину»; «Встановлено також осіб, які здійснювали закладання вибухового пристрою».

Згідно із записом публічного заходу, проведеного МВС України ІНФОРМАЦІЯ_1, розповсюдженого ТОВ «ТРК «112-ТВ» і ТОВ «ТРК «Україна», службові особи МВС України, серед іншого, повідомили таку інформацію про позивачів: «Як підозрюваних у вчинені цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 »; «Таким чином, проведеними 
слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко відокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_4 . Це: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і подружжя ОСОБА_1 ».

Телевізійна відеотрансляція зазначеного брифінгу МВС України здійснювалась, зокрема, ТОВ «ТРК «112-ТВ» на телеканалі «112 Україна».

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке транслювалось ТРК «Україна», оприлюднено інформацію, аналогічну за змістом до розповсюдженої МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Продемонстровано фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Названо їхні прізвища, імена, по батькові, наведено біографічні дані кожного з них.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший 
спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до статті 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно з частиною другою статті 272 ЦК України фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав, а відповідно до частини третьої статті 273 цього Кодексу діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Наведені положення законодавства виконують функцію утримання балансу між необхідністю здійснення розслідування кримінальних проваджень задля забезпечення захисту суспільних інтересів і попередження нанесення шкоди репутації особи під час такого розслідування.

У статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Право на ім`я фізичної особи та право на його використання визначено у главі 22 ЦК України.

За приписами частини першої статті 294 ЦК України фізична особа має право на ім`я. 

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Частиною четвертою статті 296 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Правовим питанням, яке постало на вирішення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, є застосування вказаного положення статті 296 ЦК України в частині законності дій різних суб`єктів при обнародуванні імені затриманого, підозрюваного чи обвинуваченого.

Так, у пункті 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 визначено, що коли законодавча норма містить формулу закінчення «та в інших випадках», це дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене - спеціальним законодавством або домовленістю сторін.

Зазначене положення статті 296 ЦК України містить словосполучення «в інших випадках, передбачених законом», яке з точки зору нормотворення носить відсилочний (бланкетний) характер та фактично вказує на те, що наведений 
у ЦК України перелік підстав для оприлюднення (обнародування) імені особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, не є вичерпним і законодавець допускає можливість розкриття імені такої особи у випадках, які прямо передбачені іншими законами України. 

Водночас законодавча техніка не наділяє цю норму властивостями вільної дискреції суб`єкта правозастосування. Вона не може розглядатися як безумовний загальний дозвіл на розкриття імені фізичної особи з міркувань інформування суспільства або для звітності органів влади. Інакше бланкетна формула фактично перетворюється на спосіб обходу обмеження, встановленого статтею 
296 ЦК України, що несумісно з вимогами правової визначеності та забороною свавільного втручання держави як складовими принципу верховенства права.

Варто також зазначити, що приписи частини четвертої статті 296 ЦК України мають застосовуватись комплексно із конституційним принципом презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України, та означає, що особа вважається невинуватою доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Дотримання принципу презумпції невинуватості є обов`язковим для держави та її органів у світлі міжнародних зобов`язань України. 

Конституційний Суд України у Рішенні від 08 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/2022 у справі № 3-20/2021(40/21)за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 частини першої статті 284 КПК України (справа щодо презумпції невинуватості) визначив, що приписи статей 1, 3, 8, 62 Конституції України вказують на позитивний обов`язок держави забезпечувати дотримання презумпції невинуватості особи на всіх стадіях кримінального провадження та після його завершення аж до спростування такої презумпції в законному порядку судом виключно в обвинувальному вироку. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У абзаці сьомому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини цього ж рішення Конституційний Суд України, характеризуючи конституційний принцип презумпції невинуватості як універсальну гіпотезу стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення, поділяє позиції Конституційного Суду Литовської Республіки щодо розуміння вказаного принципу, за якими « презумпцію невинуватості не можна тлумачити суто лінгвістично, тобто як таку, що стосується виключно чинення правосуддя у кримінальному провадженні; презумпція невинуватості, визначена в контексті інших приписів Конституції, має ширший зміст, тому її не можна пов`язувати лише з кримінально-правовими відносинами; особливо важливо, щоб державні органи та їх посадові особи дотримувалися презумпції невинуватості, щоб утримувалися від поводження з особою як зі злочинцем доки особу не буде визнано винною у вчиненні злочину рішенням суду, що набрало законної сили, та відповідно до процедури, встановленої законом» (абзаци другий, третій підпункту 2.3 пункту 2 розділу II мотивувальної частини Постанови від 27 червня 2016 року № KT19-№ 10/2016).

Згідно з усталеною позицією ЄСПЛ, частина друга статті 6 Конвенції забороняє не лише передчасне висловлення судом думки про винуватість, а й будь-які заяви інших державних посадових осіб, які можуть сформувати у громадськості переконання про вину підозрюваного або визначити наперед оцінку фактів судом. Саме з цих підстав ЄСПЛ встановив порушення у справах: «Allenet de Ribemont v. France», «Lavents v. Latvia», «Butkevicius v. Lithuania», «Minelli v. Switzerland», «Shagin v. Ukraine», «Dovzhenko v. Ukraine».

Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на рішення ЄСПЛ у справі «Fatullayev v. Azerbaijan» від 22 квітня 2010 року, в якому було наголошено, що пункт 2 статті 6 Конвенції не забороняє владі інформувати суспільство про здійснювані кримінальні розслідування, проте вимагає робити це із максимальною обережністю та обачністю, які необхідні для дотримання принципу презумпції невинуватості.

У зазначеній справі ЄСПЛ наголосив, що презумпція невинуватості порушується, якщо висловлювання службової особи відображають думку про те, що особа є винною, до того, як її вину доведено. Водночас ЄСПЛ чітко зазначив, що інформувати громадськість про ймовірний злочин та провадження було необхідно.

У контексті викладеного при вирішенні питання правомірності використання імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, має бути збережений баланс між двома легітимними інтересами. З одного боку, це охорона особистого і сімейного життя, честі, гідності та дотримання презумпції невинуватості, а з іншого - потреба держави інформувати суспільство, забезпечувати громадську безпеку та ефективність кримінальної юстиції.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція забезпечує постійне інформування органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також громадськості про свою діяльність у сфері охорони та захисту прав і свобод людини, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку.

Пунктом 8 частини першої статті 16 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» також передбачено, що національне бюро звітує про свою діяльність у порядку, визначеному цим Законом, та інформує суспільство про результати своєї роботи.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України інформує про свою діяльність через медіа, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку.

Наведені норми законів, якими у своїй діяльності керуються відповідні державні органи та служби, визначають лише загальні засади комунікаційних політик про діяльність органу, але не встановлюють спеціальних норм щодо використання (обнародування) персональних даних учасників кримінального провадження. Тому такі положення не можуть вважатися правовою підставою для обнародування імені підозрюваної чи обвинуваченої особи всупереч обмеженням, установленим статтею 296 ЦК України.

Викладене свідчить про те, що покладення на правоохоронний орган обов`язку інформувати суспільство саме по собі не означає надання йому права розкривати персональні дані у спосіб, який здатний сформувати суспільне уявлення про винуватість особи до ухвалення обвинувального вироку щодо цієї особи.

З огляду на практику ЄСПЛ можна зробити висновок, що сам факт інформування відповідною уповноваженою особою правоохоронного органу про підозру, обвинувачення чи перебіг розслідування не є порушенням, якщо використовується нейтральна процесуальна мова, оскільки вирішальним критерієм є зміст і тональність висловлювання, а також його здатність сформувати у громадськості переконання про доведену вину.

Частина четверта статті 296 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого використання (обнародування) імені фізичної особи, яка є затриманою, підозрюваною чи обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушення, допускається лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду або у випадках, прямо передбачених законом. За своєю правовою природою ця норма має гарантійний характер і спрямована на забезпечення конституційних цінностей - презумпції невинуватості, поваги до честі, гідності та репутації особи, а також права на приватність. У системному зв`язку з положеннями Конституції України та міжнародними стандартами захисту прав людини вона виконує функцію запобігання передчасній «кримінальній стигматизації» особи через публічну комунікацію.

Щодо наявності підстав для відступлення від висновків про застосування норми права 

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України 
«Про судоустрій і статус суддів»).

Передаючи справу на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду посилається на наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2025 року в справі № 757/19417/23 (провадження № 61-9428св24) щодо оцінювання законності дій суб`єкта стосовно використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає про необхідність конкретизації висновку у наведеній постанові щодо суб`єктів, які можуть / не можуть здійснювати використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, та їх розподілу на певні групи.

З урахуванням мотивів, вже наведених у цій постанові, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від наведеного висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Щодо розгляду справи по суті

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки лише у цій частині рішення місцевого суду було предметом перегляду апеляційним судом.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 посилалася на те, що під час поширення інформації, яку вона вважає недостовірною і такою, що порушує презумпцію невинуватості, порочить її честь і гідність, демонструвалися докази нібито причетності затриманих осіб до вчинення злочинів. Під час обговорення учасниками ток-шоу обставин вбивства ОСОБА_4, Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_16 неодноразово називав прізвище ОСОБА_2 як особи, причетної до вбивства ОСОБА_4. Титульна заставка відеозапису телепередачі від ІНФОРМАЦІЯ_1 містить напис-питання, яке є анонсом такої передачі - «Хто вони, вбивці ОСОБА_4 ?». Як на одну з підстав позову ОСОБА_2 посилалася на те, що без її дозволу ІНФОРМАЦІЯ_1 МВС України в прямій трансляції на загальнонаціональних каналах (в тому числі на телеканалі «112 Україна») продемонстровано, зокрема, її фотозображення, слайд з фото та прізвищем супроводжено пояснювальними написами та коментарями службових осіб МВС України, які вказували на затриманих як на виконавців злочинів. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке транслювалось ТРК «Україна», оприлюднено інформацію, аналогічну за змістом до розповсюдженої МВС України ІНФОРМАЦІЯ_1, також було продемонстровано фотозображення позивача.

Таким чином, предмет позову у цій справі одночасно охоплює питання захисту немайнового права ОСОБА_2 на використання імені, яке порушено внаслідок використання її імені як особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї, що прямо заборонено частиною четвертою статті 296 ЦК України, а також немайнового права позивача на контроль за використанням її зображення, що охороняється статтею 308 ЦК України, порушеного внаслідок оприлюднення без її згоди фото з її зображенням із супроводжуючим коментарем щодо причетності до вбивства ОСОБА_4 .

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальне законодавство встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. 

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). 

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, приватного права чи інтересу.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суди встановили, що представник МВС України, під час доведення до громадськості інформації щодо розслідування вбивства журналіста ОСОБА_4 , озвучив прізвище, ім`я та по батькові позивача ОСОБА_2 , а також продемонстрував її фото. Зазначена інформація надалі також була використана й оприлюднена на соціально-політичному ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке транслювалось ТРК «Україна».

Поширена службовими особами МВС України інформація стосувалася перебігу досудового розслідування у резонансному кримінальному провадженні.

Недопустимим, з огляду на завдання цивільного судочинства, є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза його межами передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було 
відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту. Аргументи особи про невинуватість у вчиненні злочину має перевірити суд під час розгляду відповідного кримінального провадження, а не суд цивільної юрисдикції під час розгляду справи про захист честі і гідності фізичної особи.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що за правилами цивільного судочинства можуть бути вирішені позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформації про її причетність до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, що була розповсюджена МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1; про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформації про її причетність до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, що була розповсюджена ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» 
на ТРК «Україна»; про зобов`язання відповідачів спростувати інформацію про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1; про зобов`язання відповідачів видалити всю інформацію (в тому числі фотозображення та прізвище, ім`я, по батькові, позивний ОСОБА_2 ) про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Такі відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказів, отриманих в процесі слідчих дій, здійснюваних службовими особами МВС України у кримінальному провадженні, про хід яких було доведено громадськості на відповідному брифінгу. Тому розгляд заявлених позовних вимог не може відбуватися за правилами цивільного судочинства.

Схожий за змістом висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 761/29995/17.

Обміркувавши наведене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі в частині вирішення вказаних позовних вимог.

Разом із цим у цій справі ОСОБА_2 також заявила вимоги про визнання таким, що порушує її немайнове право на використання імені, оприлюднення її прізвища, імені, по батькові; визнання такою, що порушує її інтереси як особи, яка зображена на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) відповідних фотографій. 

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19, від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду наголошує, що правомірність розповсюдження інформації про особу оцінюється комплексно, а дотримання презумпції невинуватості не легітимізує автоматично втручання у приватне життя.

При цьому необхідно врахувати, що у такій категорії спорів ключовим є не лише встановлення факту порушення особистого немайнового права, а й забезпечення його реального поновлення (стаття 276 ЦК України). 

В цьому контексті частина друга статті 275 ЦК України має принципове методологічне значення. Вона вимагає від суду не формального, а функціонального підходу до способу захисту. Суд повинен з`ясувати, чи відповідає заявлена вимога змісту порушеного особистого немайнового права, чи спрямована вона на усунення саме того втручання, яке відбулося, 
та чи має її задоволення реальне значення для відновлення порушеного немайнового становища особи.

Тому сама лише декларативна форма вимоги не є достатньою підставою для висновку про її неналежність. Безумовно, цивільне судочинство не призначене для абстрактного встановлення фактів або надання загальних оцінок поведінці учасників спору. Однак вимога про визнання порушення конкретного особистого немайнового права не тотожна абстрактному встановленню факту, якщо вона спрямована на поновлення порушеного становища особи.

Якщо заявлена вимога не здатна припинити триваюче порушення або усунути його наслідки, така вимога не відповідає критерію ефективності судового захисту, оскільки залишає потерпілу особу в стані правової невизначеності. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначає, що у випадку задоволення цих позовних вимог, рішення суду матиме виключно констатуючий характер, оскільки подальше поширення інформації не припиняється та не відновлюється становище, яке існувало до такого порушення. Оскільки обраний позивачем спосіб захисту не здатний самостійно досягти мети відновлення порушеного права, тому у задоволенні позовних вимог про визнання таким, що порушує немайнове право ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення її прізвища, імені, по батькові та про визнання такою, що порушує інтереси ОСОБА_2 як особи, що зображена на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) її фотографій, слід відмовити саме з цих підстав.

Водночас у випадку якщо позивач вважає, що внаслідок поширення відповідної інформації їй було завдано майнову чи моральну шкоду, належним та ефективним способом захисту її прав може бути звернення з вимогою про відшкодування такої шкоди. Саме застосування способів захисту, спрямованих на компенсацію негативних наслідків порушення, здатне забезпечити реальне поновлення порушених прав та інтересів особи у випадках, коли усунення наслідків поширення інформації є неможливим або не призводить до фактичного відновлення становища, яке існувало до порушення.

Так, з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є загальнодоступною, відомо, що ОСОБА_2 вже скористалась своїм правом на подання відповідного позову про захист особистих немайнових прав, стягнення моральної шкоди (справа № 761/40761/20). 

Звернення до суду з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які б не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи) не відповідатиме завданням цивільного судочинства. 

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 344/13201/23 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 296/12456/23.

За таких обставин вимога про відшкодування завданої шкоди є способом захисту, який безпосередньо кореспондує характеру стверджуваного порушення та його наслідкам, а її задоволення можливе лише за умови доведення факту порушення особистого немайнового права та настання відповідних негативних наслідків, а тому не виступає предметом судового розгляду та дослідження у цій справі, в якій вимог про відшкодування шкоди не пред`явлено.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права частково підтвердилися, у зв`язку з чим мотивувальна частина оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання таким, що порушує немайнове право ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення її прізвища, імені, по батькові, та про визнання такою, що порушує інтереси ОСОБА_2 як особи, що зображена на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) її фотографій, підлягає зміні.

Висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права

Згідно з частиною другою статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду робить такі висновки.

Частина четверта статті 296 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого використання (обнародування) імені фізичної особи, яка є затриманою, підозрюваною чи обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушення, допускається лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду або у випадках, прямо передбачених законом. За своєю правовою природою ця норма має гарантійний характер і спрямована на забезпечення конституційних цінностей - презумпції невинуватості, поваги до честі, гідності та репутації особи, а також права на приватність. У системному зв`язку з положеннями Конституції України та міжнародними стандартами захисту прав людини вона виконує функцію запобігання передчасній «кримінальній стигматизації» особи через публічну комунікацію.

Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні. Такі вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 414 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та

- скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій і закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформації про її причетність до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, що була розповсюджена МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1; про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформації про її причетність до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, що була розповсюджена ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна»; про зобов`язання відповідачів спростувати інформацію про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна»; про зобов`язання відповідачів видалити всю інформацію (в тому числі фотозображення та прізвище, ім`я, по батькові, позивний) про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна»;

- зміну мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог про визнання таким, що порушує немайнове право ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення її прізвища, імені, по батькові службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна»; про визнання такою, що порушує інтереси ОСОБА_2 як особи, що зображена на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) її фотографій, здійснену службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та ТОВ «ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна».

Керуючись статтями 400, 409, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про:

- визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформації про її причетність до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, що була розповсюджена Міністерством внутрішніх справ України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1, який транслювався телевізійним каналом товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» і запис якого розповсюджується в мережі Інтернет за адресами: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 

- визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформації про її причетність до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, що була розповсюджена товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- зобов`язання відповідачів протягом 10 днів з моменту набрання чинності рішенням суду у спосіб, у який вона була поширена, спростувати інформацію про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами Міністерства внутрішніх справ України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1, який транслювався товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», запис якого розповсюджується в мережі Інтернет за адресами: ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 а також розповсюджену 
товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна»  ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

- зобов`язання відповідачів негайно видалити всю інформацію (в тому числі фотозображення та прізвище, ім`я, по батькові, позивний) про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_4 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами Міністерства внутрішніх справ України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1, який транслювався товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», запис якого розповсюджується в мережі Інтернет за адресами: ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 а також розповсюджену товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» відеосервісу «YouTube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 

скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про визнання таким, що порушує немайнове право ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення її прізвища, імені, по батькові службовими особами Міністерства внутрішніх справ України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна» та про визнання такою, що порушує інтереси ОСОБА_2 як особи, що зображена на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) її фотографій, здійснену службовими особами Міністерства внутрішніх справ України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на ТРК «Україна» змінити, викласти їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький   СуддіА. Ю. Зайцев   В. І. Крат   Д. Д. Луспеник   Є. В. Синельников   І. М. Фаловська   М. Є. Червинська