Справа № 161/5409/26 | Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д.
Провадження № 22-ц/802/973/26 | Доповідач: Федонюк  С. Ю.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Тисячник Рузанною Робертівною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 27 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 102718940, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 18000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.
Позивач зазначав, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та 27 грудня 2023 року перерахувало грошові кошти у розмірі 18000 грн на банківську карту позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .
26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за даним кредитним договором.
Позивач також зазначав, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 58455 грн, з яких: 18000 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 39555 грн – прострочена заборгованість за сумою відсотків, 900 грн – прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в його користь заборгованість за кредитним договором № 102718940 від 27 грудня 2023 року в розмірі 58455 грн та судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2026 року у даній справі позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102718940 від 27 грудня 2023 року в розмірі 37395 грн, з них: 18 000 грн - тіло кредиту, 18 495 грн - проценти за користування кредитом, 900 грн - комісія за надання кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 1703,14 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог (стягнення 37395 грн заборгованості, 1703,14 грн судового збору та 2000 грн витрат на правничу допомогу) та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відмовити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не доведено набуття права грошової вимоги за кредитним договором саме до відповідача. Окрім того, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, підписання ним договору, а також доказів, які свідчили би про надання кредитних коштів та наявності заборгованості в заявленому розмірі. Вважає, що стороною позивача не надано доказів, що саме з такими умовами та правилами надання фінансових послуг він був ознайомлений та погодився з ними. Вважає, що його введено в оману стосовно строку кредитування та незаконності комісії.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до вимог частини 13 статті 7, частини 1 статті 368, частини 1 статті 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи з огляду на ціну позову – 58455 грн.
Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, врахувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
У відповідності до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37395 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, частково - відсотків за користування кредитом та комісії за надання кредиту є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону й обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно з частинами 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).
За матеріалами справи судом установлено, що 27 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 102718940 в електронній формі (одноразовий ідентифікатор 413170), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 18000 грн (пункт 1.2 договору) безготівково на рахунок з використанням карти ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (пункт 2.1 договору). 
Договором обумовлено, що кредит надається загальним строком на 105 днів (пункт 1.3 договору), пільговий період – 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11 січня 2024 року (рекомендована дата платежу) (пункт 1.3.1 договору), поточний період – 90 днів, що настає з дня, наступного за днем звершення пільгового періоду, і закінчується 10 квітня 2024 року (дата остаточного погашення заборгованості) (пункт 1.3.2 договору). 
Комісія за надання кредиту - 900 грн, яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1 договору). 
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду – 2295,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,85 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (пункт 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду – 37260 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (пункт 1.5.3 договору) (а. с. 6-8).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує щодо доведеності факту укладення з ним спірного кредитного договору та здійснення первісним кредитором перерахунку йому грошових коштів, покликаючись на те, що позивачем не доведено факту перерахування йому суми кредитних коштів.
Відповідно до пункту 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником в укладеному кредитному договорі.
Разом з тим, ОСОБА_1 не спростовано факт надання ним усіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП, паспортних даних, номеру його платіжної картки, реквізитів належного електронного платіжного засобу для надання коштів, номеру мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.
Копією платіжного доручення ТОВ «Мілоан» № 79391689 від 27 грудня 2023 року підтверджується перерахування первісним кредитором 27 грудня 2023 року 180000 грн на номер картки НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору 102718940 (а. с. 10 зворот).
Окрім того, здійснення первісним кредитором перерахування коштів в розмірі 18000 грн 27 грудня 2023 року на карту відповідача № НОМЕР_2 підтверджується листом АТ «ВСТ Банк» від 30 березня 2026 року за вихідним № 1483-БТ (а. с. 34). 
Доказів того, що банківська карта із зазначеним номером не належить відповідачу та що кошти не надходили на цю банківську карту, сторона відповідача суду не надала, отже не спростувала подані позивачем докази.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту перерахування суми кредитних коштів відповідачу не знайшли своє підтвердження, тому судом апеляційної інстанції відхиляються.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено набуття права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами 1, 2 статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
В укладеному договорі про відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року зазначено, що право вимоги – право грошової вимоги кредитора до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги в майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених між кредитором та боржниками кредитних договорів, та підтверджуються документацією.
Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права грошової вимоги за договором відступлення прав вимоги № 107-МЛ-Т від 26 квітня 2024 року, спростовуються наведеними судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.
Кредитний договір, укладений між відповідачем та ТОВ «Мілоан», та договір відступлення прав вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» і ТОВ «Мілоан» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Враховуючи наведене, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не набуло право грошової вимоги до нього на підставі договору відступлення прав вимоги.
Таким чином, суд правильно дійшов висновку, що свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Мілоан» виконало та 27 грудня 2023 року перерахувало грошові кошти у розмірі 18000 грн на картку позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 79391689 від 27 грудня 2023 року (а. с. 10 зворот).
26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за цим кредитним договором (а. с. 11 зворот-14).
Згідно з наданою первісним кредитором відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором і випискою з особового рахунку за кредитним договором № 102718940 від 27 грудня 2023 року позивач покликається на те, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитом складається із: 18000 грн – простроченої заборгованості за сумою кредиту, 39555 грн – простроченої заборгованості за відсотками, 900 грн – простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту, а разом заборгованість нарахована в сумі 58455 грн (а. с. 10 зворот, 11).
При цьому, судом установлено, що кредитний договір № 102718940 від 27 грудня 2023 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням статті 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону.
Також судом установлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов?язання за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за укладеним кредитним договором.
Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитом.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду про часткове задоволення позову з огляду на таке.
Товариство у своїй позовній заяві просило суд стягнути з відповідача у свою користь, крім тіла кредиту у розмірі 18000 грн, відсотки за користування кредитом у розмірі 39555 грн та комісію за надання кредиту в розмірі 900 грн.
З наданих суду доказів за кредитним договором № 102718940 від 27 грудня 2023 року вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 за користування кредитом нараховувались проценти за ставкою 0,85 % протягом пільгового періоду (з 28 грудня 2023 року по 11 січня 2024 року включно) та 2,30 % протягом поточного періоду за кожен день користування кредитом (з 12 січня 2024 року по 10 квітня 2024 року включно), всього нараховано процентів у розмірі 39555 грн (а. с. 10 зворот, 11).
Однак, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. 
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Перехідні положення Закону застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності Законом чи окремими його нормами. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Натомість, у справі, що переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Мілоан» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений 27 грудня 2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1 % є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Місцевим судом здійснено перевірку правильності проведеного первісним кредитором розрахунку заборгованості за 105 календарних днів - з 28 грудня 2023 року по 11 січня 2024 року включно із застосуванням погодженої процентної ставки 0,85 % в день та з 12 січня 2024 року по 10 квітня 2024 року включно з урахуванням установлених законом граничних розмірів денної процентної ставки 1 % на день на фактичний залишок непогашеної основної суми боргу.
Також судом установлено, що комісія за видачу кредиту у розмірі 5 відсотків від суми кредиту (900 грн) є окремим платежем, який нараховується одноразово в момент видачі кредиту.
Разом з тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо введення споживача в оману стосовно строку кредитування, оскільки умовами укладеного кредитного договору передбачено, що кредит надається загальним строком на 105 днів, пільговий період складає 15 днів, поточний період складає 90 днів (пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2 договору).
Отже, місцевим судом правильно проведено розрахунок заборгованості та встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення між сторонами договірних зобов`язань, що підтверджується належними і допустимими доказами. Суд також вірно зазначив, що заявлений позивачем розмір заборгованості не відповідає вимогам закону, оскільки його визначено з урахуванням процентних ставок, що перевищують встановлений законом максимально допустимий розмір денної процентної ставки, а тому умови договору в цій частині є нікчемними і не підлягають застосуванню. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 373952 грн, з яких: 18000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 18495 грн – заборгованість за процентами та 900 грн – комісія за надання кредиту.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
А тому, на підставі ст.375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду – без змін.
За змістом частин 4 та 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 09 вересня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Тисячник Рузанною Робертівною, залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2026 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді